DOMSTOLENS DOM
den 17 november 1998 (1)
Brysselkonventionen - Skiljeklausul - Provisorisk betalning - Begreppet
interimistiska åtgärder
I mål C-391/95,
angående en begäran enligt protokollet av den 3 juni 1971 om domstolens tolkning
av konventionen av den 27 september 1968 om domstols behörighet och om
verkställighet av domar på privaträttens område, från Hoge Raad der Nederlanden
(Nederländerna), att domstolen skall meddela ett förhandsavgörande i det vid den
nationella domstolen anhängiga målet mellan
Van Uden Maritime BV, som bedriver verksamhet under namnet Van Uden Africa
Line
och
Kommanditgesellschaft in Firma Deco-Line m.fl.,
angående tolkningen av artikel 1 andra stycket punkt 4, artikel 3, artikel 5 punkt 1
och artikel 24 i ovannämnda konvention av den 27 september 1968 (EGT L 299,
1972, s. 32; svensk utgåva, C 15, 1997, s. 30), i dess ändrade lydelse enligt
konventionen av den 9 oktober 1978 om Konungariket Danmarks, Irlands och
Förenade konungarikets Storbritannien och Nordirland tillträde (EGT L 304, s. 1,
och - i dess ändrade lydelse - s. 77; svensk utgåva, C 15, 1997, s. 14), och enligt
konventionen av den 25 oktober 1982 om Republiken Greklands tillträde
(EGT L 388, s. 1; svensk utgåva, c 15, 1997, s. 26),
meddelar
DOMSTOLEN
sammansatt av ordföranden G.C. Rodríguez Iglesias, avdelningsordförandena
P.J.G. Kapteyn, J.-P. Puissochet, G. Hirsch och P. Jann samt domarna
G.F. Mancini, J.C. Moitinho de Almeida, C. Gulmann, J.L. Murray,
D.A.O. Edward, H. Ragnemalm (referent), L. Sevón och M. Wathelet,
generaladvokat: P. Léger,
justitiesekreterare: avdelningsdirektören D. Louterman-Hubeau,
med beaktande av de skriftliga yttranden som har inkommit från:
- Van Uden Maritime BV, som bedriver verksamhet under namnet Van
Uden Africa Line, genom advokaten L.M. Ebbekink, Haag,
- Kommanditgesellschaft in Firma Deco-Line m.fl., genom advokaten J.L. de
Wijkerslooth, Haag,
- Tysklands regering, genom J. Pirrung, Ministerialrat,
förbundsjustitieministeriet, i egenskap av ombud,
- Förenade kungarikets regering, genom L. Nicoll, Treasury Solicitor's
Department, i egenskap av ombud, biträdd av V.V. Veeder, QC,
- Europeiska gemenskapernas kommission, genom B.J. Drijber, rättstjänsten,
i egenskap av ombud,
med hänsyn till förhandlingsrapporten,
efter att muntliga yttranden har avgivits vid sammanträdet den 22 april 1997 av:
Tysklands regering, Förenade kungarikets regering och kommissionen,
och efter att den 10 juni 1997 ha hört generaladvokatens förslag till avgörande,
följande
Dom
- 1.
- Hoge Raad der Nederlanden har genom beslut av den 8 december 1995, som
inkom till domstolen den 14 december samma år, med stöd av protokollet av den
3 juni 1971 om domstolens tolkning av konventionen av den 27 september 1968 om
domstols behörighet och om verkställighet av domar på privaträttens område, ställt
åtta frågor om tolkningen av artikel 1 andra stycket punkt 4, artikel 3, artikel 5
punkt 1 och artikel 24 i den ovannämnda konventionen av den 27 september 1968
(EGT 1972, L 299, s. 32; svensk utgåva, C 15, 1997, s. 30), i dess ändrade lydelse
enligt konventionen av den 9 oktober 1978 om Konungariket Danmarks, Irlands
och Förenade konungarikets Storbritannien och Nordirland tillträde (EGT L 304,
s. 1, och - ändrad text - s. 77; svensk utgåva, C 15, 1997, s. 14) och konventionen
om Republiken Greklands tillträde (EGT L 388, s. 1; svensk utgåva, c 15, 1997,
s. 26, nedan kallad konventionen).
- 2.
- Dessa frågor har uppkommit i en tvist mellan Van Uden Maritime BV (nedan
kallat Van Uden), Rotterdam (Nederländerna), och Kommanditgesellschaft in
Firma Deco-Line m.fl. (nedan kallat Deco-Line), Hamburg (Tyskland), angående
en ansökan om interimistiska åtgärder med avseende på betalning av en fordran
som har uppkommit med anledning av ett avtal som innehåller en skiljeklausul.
- 3.
- I artikel 1 första stycket föreskrivs att konventionen är tillämplig på privaträttens
område. I artikel 1 andra stycket punkt 4 föreskrivs emellertid att konventionen
inte är tillämplig på skiljeförfaranden.
- 4.
- Enligt artikel 2 skall, i enlighet med en allmän regel om domstols behörighet, talan
mot den som har hemvist i en konventionsstat väckas vid domstol i den staten,
oberoende av i vilken stat han har medborgarskap.
- 5.
- Talan mot den som har hemvist i en konventionsstat får väckas vid domstol i en
annan konventionsstat endast med stöd av bestämmelserna i konventionen. I
artikel 3 andra stycket uppräknas de exorbitanta behörighetsbestämmelser som inte
får tillämpas mot en sådan person som har hemvist i en annan konventionsstat,
bland dem artikel 126 tredje stycket och artikel 127 i den nederländska
civilprocesslagen.
- 6.
- I artikel 5 punkt 1 konventionen föreskrivs att talan mot den som har hemvist i en
konventionsstat kan väckas i en annan konventionsstat; om talan avser avtal, vid
domstolen i den ort där den förpliktelse som talan avser har uppfyllts eller skall
uppfyllas.
- 7.
- I artikel 24 i konventionen som särskilt reglerar interimistiska åtgärder, däribland
säkerhetsåtgärder, föreskrivs:
Interimistiska åtgärder, däribland säkerhetsåtgärder, som kan vidtas enligt lagen
i en konventionsstat, får begäras hos domstolarna i den staten, även om domstol
i en annan konventionsstat är behörig att pröva målet i sak enligt denna
konvention.
- 8.
- I mars 1993 ingick Van Uden och Deco-Line ett avtal benämnt slot/space charter
agreement, i enlighet med vilket Van Uden ställde lastutrymme till Deco-Lines
förfogande på fartyg som Van Uden själv, eller i samarbete med andra rederier,
använder i linjetrafik mellan Nord- eller Västeuropa och Västafrika. För detta
skulle Deco-Line betala frakthyra, i enlighet med av parterna fastställda tariffer.
- 9.
- Då Deco-Line inte betalade vissa fakturor som Van Uden hade tillsänt bolaget
inledde Van Uden skiljeförfarande i enlighet med avtalet.
- 10.
- Van Uden inledde vidare ett interimistiskt förfarande inför ordföranden vid
Rechtbank te Rotterdam, då bolaget ansåg att Deco-Line inte vidtog nödvändiga
åtgärder för att skiljemän skulle kunna utses och då den uteblivna betalningen av
fakturorna förorsakade bolaget likviditetsproblem. Van Uden yrkade att Deco-Line
skulle förpliktas att betala fyra fordringar på grund av avtalet, till ett belopp om
837 919,13 DM.
- 11.
- Deco-Line invände i samband med detta förfarande att den nederländska
domstolen saknade behörighet att pröva dessa yrkanden. Deco-Line hävdade att
då det var etablerat i Tyskland kunde talan väckas mot det endast vid en domstol
i denna stat.
- 12.
- Domstolen ogillade invändningen med motiveringen att en sådan åtgärd som den
som yrkats av Van Uden utgjorde en interimistisk åtgärd i den mening som avses
i artikel 24 i konventionen.
- 13.
- Med hänvisning till artikel 126 tredje stycket i civilprocesslagen fann domstolen att
den var behörig, i egenskap av domstol i den stat där sökanden har hemvist, att
pröva en ansökan av en sökande med hemvist i Nederländerna mot en svarande
som varken har känt hemvist eller bosättning i Nederländerna. Vidare fastställde
domstolen att förevarande mål av två skäl hade tillräcklig anknytning till den
nederländska rättsordningen. För det första deltar Deco-Line i den internationella
handeln och erhåller av denna anledning fordringar i Nederländerna som skulle
kunna tas i anspråk i den staten vid verkställighet av en eventuell dom i vilken
detta bolag förpliktas att erlägga betalning. För det andra skulle en sådan dom
även kunna verkställas i Tyskland.
- 14.
- Domstolen ansåg slutligen att den omständigheten att parterna har kommit överens
om att skiljeförfarandet skulle ske i Nederländerna inte påverkade dess behörighet,
eftersom en skiljeklausul i enlighet med artikel 1022.2 i civilprocesslagen inte
fråntar en part rätten att ansöka om interimistiska åtgärder.
- 15.
- Ordföranden för Rechtbank te Rotterdam förpliktade således i ett interimistiskt
beslut av den 21 juni 1994 Deco-Line att betala Van Uden ett belopp om
377 625,35 DM jämte ränta enligt lag.
- 16.
- Efter överklagande ingivet av Deco-Line upphävde Gerechtshof te 's Gravenhage
beslutet. Enligt den domstolen skall tvisten ha tillräcklig anknytning till den
nederländska rättsordningen, vilket innebär att det interimistiska beslutet inom
ramen för konventionen skall kunna vara föremål för verkställighet där. Det är i
detta sammanhang inte tillräckligt att Deco-Line i framtiden kan komma att
förvärva tillgångar i Nederländerna.
- 17.
- Då ett överklagande av detta beslut inkom till Hoge Raad der Nederlanden
beslutade den domstolen att förklara målet vilande och att hänskjuta följande
frågor till domstolen:
1) När en betalningsförpliktelse som uppkommit till följd av ett avtal skall
uppfyllas i en konventionsstat - så att borgenären, enligt artikel 5 punkt 1
i Brysselkonventionen för att framställa ett yrkande om verkställighet, kan
väcka talan vid en domstol i denna stat mot en gäldenär som har försummat
att betala, även då gäldenären har hemvist i en annan konventionsstat - är
då domstolarna i den första staten också (utan vidare) behöriga att pröva
en ansökan, som borgenären har lämnat in avseende sin gäldenär, om att
gäldenären interimistiskt skall förpliktas att betala det belopp som denne
enligt domstolen som prövar ansökan med största sannolikhet är skyldig
borgenären, eller gäller mer specifika villkor för att den domstol som prövar
ansökan skall vara behörig, som exempelvis att det beslut som ansökan i det
interimistiska förfarandet avser skall (eller kan) ha verkan i ifrågavarande
konventionsstat?
2) Är det av betydelse för svaret på fråga 1 om parternas avtal innehåller en
skiljeklausul och, om så är fallet, var skiljeförfarandet skall äga rum enligt
denna klausul?
3) Om svaret på fråga 1 är att beslutet även - för att den domstol som prövar
ansökan om en interimistisk åtgärd skall vara behörig - måste ha verkan
eller kunna ha verkan i ifrågavarande konventionsstat, betyder detta att
beslutet måste kunna verkställas där och är det då nödvändigt att detta
villkor är uppfyllt då ansökan om den interimistiska åtgärden lämnas in,
eller är det tillräckligt att detta villkor med stor sannolikhet uppfylls i
framtiden?
4) Omfattas den möjlighet som föreligger enligt artikel 289 och följande i
Nederlands Wetboek van Burgerlijke Rechtsvordering (den nederländska
civilprocesslagen) att i brådskande fall ansöka om att ordföranden för
Arrondissementsrechtbank meddelar ett interimistiskt beslut av begreppet
interimistiska åtgärder, däribland säkerhetsåtgärder i artikel 24 i
Brysselkonventionen?
5) Är det av betydelse för svaret på fråga 4 om ett förfarande i sak är
anhängigt eller kan anhängiggöras och, om så är fallet, är det av betydelse
att ett skiljeförfarande är anhängigt?
6) Är det av betydelse för svaret på fråga 4 att den interimistiska åtgärd som
har begärts är ett beslut om att en betalningsförpliktelse skall uppfyllas,
såsom avses i fråga 1?
7) Om fråga 4 besvaras jakande, bör då, om domstol i en annan
konventionsstat är behörig att pröva målet i sak enligt denna konvention,
artikel 24 och särskilt dess hänvisning till interimistiska åtgärder ... som kan
vidtas enligt lagen i en konventionsstat, förstås så att domstolen i det
interimistiska förfarandet (utan vidare) är behörig om den är behörig enligt
nationella behörighetsregler, även då reglerna i fråga är de regler till vilka
det hänvisas i artikel 3 andra stycket i Brysselkonventionen, eller är dess
behörighet i det senare fallet beroende av att mer specifika villkor är
uppfyllda, exempelvis att den begärda interimistiska åtgärden skall (eller
kan) ha verkan i den ifrågavarande konventionsstaten?
8) Om fråga 7 skall besvaras så att det, för att domstolen som prövar ansökan
om interimistiska åtgärder skall vara behörig, även krävs att beslutet skall
(eller kan) ha verkan i den ifrågavarande konventionsstaten, betyder detta
att beslutet måste kunna verkställas i denna stat och är det nödvändigt att
detta villkor är uppfyllt när ansökan om interimistiska åtgärder lämnas in,
eller är det tillräckligt att det sannolikt uppfylls i framtiden?
- 18.
- De frågor som har ställts avser domstols behörighet med stöd av konventionen vad
gäller interimistiska förfaranden. Den nationella domstolen vill få svar på om en
sådan behörighet kan föreligga med stöd av dels artikel 5 punkt 1 (fråga 1-3), dels
artikel 24 i konventionen (fråga 4-8). I båda fallen frågar domstolen,
- för det första, vilken betydelse det har att den tvist som är anhängig vid
domstolen enligt parternas avtal omfattas av en skiljeklausul,
- för det andra, om domstolens behörighet är underställd villkoret att den
begärda åtgärden har verkan eller kan ha verkan i den stat där den domstol
är belägen vid vilken talan är anhängig, i synnerhet att den kan verkställas
där och om det då är nödvändigt att detta villkor är uppfyllt då ansökan om
den begärda interimistiska åtgärdenen lämnas in,
- och, slutligen, vilken betydelse det har att talan avser provisorisk betalning
av en motprestation i enlighet med ett avtal.
- 19.
- Det skall inledningsvis påpekas, såvitt avser domstolens behörighet i enlighet med
konventionen, att en domstol som är behörig att pröva målet i sak i enlighet med
artiklarna 2 och 5-18 i konventionen förblir behörig att besluta om interimistiska
åtgärder, däribland säkerhetsåtgärder, som den anser vara nödvändiga.
- 20.
- Dessutom tillägger artikel 24, i avsnitt 9 i konventionen, en behörighetsregel, som
inte utgör en del av det system som införs genom artiklarna 2 och 5-18, enligt
vilken en domstol kan besluta om interimistiska åtgärder, däribland
säkerhetsåtgärder, även om domstolen inte är behörig att pröva målet i sak.
Bestämmelsen föreskriver att de åtgärder som kan beviljas är de som kan vidtas
enligt lagen i den stat där den domstol vid vilken ansökan har ingetts är belägen.
- 21.
- I artikel 5 punkt 1 i konventionen föreskrivs att talan mot den som har hemvist i
en konventionsstat kan väckas i en annan konventionsstat; om talan avser avtal, vid
domstolen i den ort där den förpliktelse som talan avser har uppfyllts eller skall
uppfyllas.
- 22.
- Det skall härvidlag konstateras att en domstol som är behörig att pröva målet i sak
i enlighet med behörighetsreglerna i konventionen även förblir behörig att besluta
om interimistiska åtgärder, däribland säkerhetsåtgärder, utan att denna behörighet
är underkastad andra villkor, såsom det som omnämns i den nationella domstolens
tredje fråga.
- 23.
- I förevarande mål innehåller emellertid det avtal som har ingåtts mellan Van Uden
och Deco-Line en skiljeklausul.
- 24.
- Det skall konstateras att då parterna på ett rättsenligt sätt har beslutat att domstol
inte skall vara behörig att avgöra en tvist till följd av avtal utan anförtrott tvisten
åt skiljemän, finns det enligt konventionen inte någon domstol som är behörig att
pröva målet i sak. Av detta följer att en part i ett sådant avtal inte kan ansöka om
interimistiska åtgärder, däribland säkerhetsåtgärder, vid domstol som enligt
konventionen är behörig att pröva målet i sak.
- 25.
- I det fallet kan domstol, med stöd av konventionen, endast vara behörig att besluta
om interimistiska åtgärder, däribland säkerhetsåtgärder, med stöd av artikel 24.
- 26.
- Deco-Line samt den tyska respektive den brittiska regeringen har i detta avseende
hävdat att eftersom parterna har kommit överens om att skiljemän skall slita deras
tvister, omfattas inte heller det interimistiska förfarandet av konventionen. Den
tyska regeringen har i synnerhet gjort gällande att de interimistiska åtgärder som
begärts inte omfattas av konventionens tillämpningsområde, då de i sig har
anknytning till föremålet för ett skiljeförfarande. Enligt den brittiska regeringen kan
de begärda åtgärderna i detta fall anses medverka till att skiljeförfarandet kommer
till stånd, vilket innebär att de utesluts från konventionens tillämpningsområde.
- 27.
- Van Uden och kommissionen anser däremot att den omständigheten att det
föreligger en skiljeklausul inte medför att en ansökan om interimistiska åtgärder
utesluts från konventionens tillämpningsområde. Kommissionen har påpekat att
föremålet för tvisten är avgörande och att frågan huruvida en avtalsförpliktelse har
uppfyllts, det vill säga en fråga som omfattas av konventionens tillämpningsområde,
har gett upphov det interimistiska förfarandet.
- 28.
- Det skall för det första erinras om att artikel 24 i konventionen är tillämplig även
om en domstol i en annan konventionsstat är behörig att pröva talan i sak, så länge
föremålet för tvisten omfattas av konventionens materiella tillämpningsområde, det
vill säga privaträtten.
- 29.
- Enbart den omständigheten att en talan i sak har väckts eller kan komma att
väckas vid en domstol i en konventionsstat fråntar således inte domstolen i en
annan konventionsstat dess behörighet enligt artikel 24 i konventionen.
- 30.
- Artikel 24 i konventionen kan emellertid inte åberopas för att interimistiska
åtgärder, däribland säkerhetsåtgärder, som rör ett område som inte omfattas av
konventionens tillämpningsområde, skall komma att omfattas av detta (dom av den
27 mars 1979 i mål 143/78, De Cavel, REG 1978, s. 1055, punkt 9).
- 31.
- Enligt artikel 1 andra stycket punkt 4 i konventionen är den inte tillämplig på
skiljeförfaranden. Genom denna bestämmelse har konventionsstaterna avsett att
utesluta skiljeförfarandet som sådant i dess helhet från konventionens
tillämpningsområde, däri inbegripet de förfaranden som inleds vid domstol (dom
av den 25 juli 1991 i mål C-190/89, Rich, REG 1991, s. I-3855, punkt 18).
- 32.
- Den expertrapport som upprättades i samband med Konungariket Danmarks,
Irlands och Förenade konungarikets Storbritannien och Nordirland tillträde till
konventionen (EGT C 59, 1979, s. 71, 92) förtydligar att konventionen inte är
tillämplig på domstolsavgöranden i vilka det fastställs att en skiljeklausul är giltig
eller ogiltig eller i vilka parterna förpliktas att inte fullfölja skiljeförfarandet
eftersom klausulen är ogiltig. Konventionen är inte heller tillämplig på förfaranden
eller beslut avseende ogiltigförklaring, ändring, erkännande eller verkställighet av
skiljedom. Detta gäller även förfaranden som har samband med skiljeförfarandet,
såsom att utse eller att avsätta skiljemän, att fastställa var skiljeförfarandet skall äga
rum eller att förlänga den tidsfrist inom vilken dom skall avkunnas.
- 33.
- Det skall i detta avseende likväl konstateras att interimistiska åtgärder i princip inte
syftar till att genomföra ett skiljeförfarande, utan vidtas parallellt med ett sådant
förfarande och är avsedda att understödja detta. De avser inte skiljeförfarandet
som sådant, utan syftar till att skydda rättigheter av vitt skilda slag. Frågan om de
omfattas av konventionens tillämpningsområde avgörs således inte av vilken typ av
åtgärder det är fråga om, utan av vilket slag av rättigheter de är avsedda att skydda
(se dom av den 26 mars 1992 i mål C-261/90, Reichert och Kockler, REG 1992,
s. I-2149, punkt 32).
- 34.
- Det finns således anledning att dra slutsatsen att - då en ansökan om interimistiska
åtgärder som i förevarande fall avser en fråga som omfattas av konventionens
materiella tillämpningsområde - konventionen är tillämplig och artikel 24 kan
utgöra behörighetsgrund för den domstol vid vilken ansökan om interimistiska
åtgärder har ingetts, trots att talan i sak redan har väckts eller kan komma att
väckas och trots att detta förfarande kommer att äga rum inför skiljemän.
- 35.
- I fråga om de villkor som har uppställts i konventionen för beviljande av en
ansökan i enlighet med artikel 24 har Van Uden gjort gällande att den domstol vid
vilken ansökan om interimistiska åtgärder har getts in är behörig utan att det krävs
att något annat villkor skall vara uppfyllt, förutsatt att den har behörighet i enlighet
med nationell rätt, även om det är fråga om de bestämmelser som avses i artikel 3
andra stycket i konventionen. Deco-Line har däremot anfört att det förefaller vara
berättigat att uppställa striktare villkor och att hänvisningen i artikel 24 till
nationella behörighetsregler under alla omständigheter innebär att domstolen i det
interimistiska förfarandet har möjlighet att underkasta sin behörighet sådana villkor.
- 36.
- Enligt den tyska regeringen kan en domstol som avgör ett mål med stöd av en
behörighetsregel som anges i artikel 3 andra stycket i konventionen besluta om
interimistiska åtgärder med stöd av artikel 24 endast om denna behörighetsregel
förutsätter att, eller är motiverad av att, det föreligger fara i dröjsmål och om, vid
det tillfälle då domstolen beslutar om den interimistiska åtgärden, denna har
tillräcklig anknytning till den stat där domstolen är belägen. Detta villkor är uppfyllt
då den interimistiska åtgärden kan verkställas i den stat där domstolen är belägen.
- 37.
- Det skall i detta avseende erinras om att uttrycket interimistiska åtgärder,
däribland säkerhetsåtgärder i den mening som avses i artikel 24 i konventionen,
skall förstås på så sätt att det avser åtgärder som, inom de områden som omfattas
av konventionens tillämpningsområde, avser att upprätthålla en faktisk eller rättslig
situation, för att skydda de rättigheter som begärs fastställda vid den domstol som
prövar målet i sak (ovannämnda dom i målet Reichert och Kockler, punkt 34).
- 38.
- Beviljandet av sådana åtgärder från domstolens sida kräver särskild omsorg och
ingående kunskap om de konkreta förhållanden inom vars ram åtgärderna skall
verka. Beroende på omständigheterna och särskilt med hänsyn till handelsbruk
måste det vara möjligt att tidsbegränsa förordnandet eller att, beroende på arten
av de tillgångar eller varor som omfattas av de avsedda åtgärderna, kräva
bankgarantier eller utse en syssloman, samt att allmänt göra förordnandet beroende
av förutsättningar som säkerställer att åtgärden behåller sin interimistiska eller på
säkerhet inriktade karaktär (dom av den 21 maj 1980 i mål 125/79, Denilauler,
REG 1980, s. 1553, punkt 15; svensk specialutgåva, volym 5, s. 197).
- 39.
- Domstolen fastställde i detta avseende, i domen i det ovannämnda målet
Denilauler, punkt 16, att det med all säkerhet är domstolen på den ort eller i varje
fall i den konventionsstat där de tillgångar som är föremål för de begärda
åtgärderna finns som också är bäst lämpad att uppskatta de förhållanden som kan
leda till att de begärda åtgärderna beviljas eller vägras och att föreskriva
bestämmelser och villkor som sökanden skall respektera för att garantera den
interimistiska eller säkerhetsmässiga karaktären av beviljade åtgärder.
- 40.
- Av detta följer att beviljandet av interimistiska åtgärder, däribland
säkerhetsåtgärder, i enlighet med artikel 24 bland annat förutsätter att det
föreligger en faktisk anknytning mellan föremålet för de begärda åtgärderna och
den territoriella behörigheten hos den konventionsstat där den domstol vid vilken
ansökan har ingetts är belägen.
- 41.
- Av detta följer även att det ankommer på den domstol som beslutar om åtgärderna
med stöd av artikel 24 att beakta huruvida det är nödvändigt att föreskriva villkor
eller anordningar avsedda att säkerställa att åtgärderna behåller sin interimistiska
eller på säkerhet inriktade karaktär.
- 42.
- Såvitt särskilt gäller det förhållandet att den nationella domstolen i detta fall
grundade sin behörighet på en av de nationella bestämmelser som är uppräknade
i artikel 3 andra stycket i konventionen skall det erinras om att i enlighet med
artikel 3 första stycket får talan mot den som har hemvist i en konventionsstat
väckas vid domstol i en annan konventionsstat endast med stöd av bestämmelserna
i avsnitt 2-6 i avdelning II, det vill säga artikel 5-18 i konventionen. Av detta följer
att förbudet att åberopa exorbitanta behörighetsregler i artikel 3 inte avser den
särskilda ordning som avses i artikel 24.
- 43.
- Vad slutligen avser frågan huruvida ett interimistiskt beslut om att betalning skall
erläggas såsom motprestation i enlighet med ett avtal kan anses som en
interimistisk åtgärd i den mening som avses i artikel 24 i konventionen, anser Deco-Line och den brittiska regeringen att så inte är fallet. Den tyska regeringen anseratt förfarandet vid den nationella domstolen inte kan anses innefattas i begreppet
interimistiska åtgärder, däribland säkerhetsåtgärder.
- 44.
- Van Uden och kommissionen delar inte denna uppfattning. Enligt kommissionen
skall åtgärder som inte längre är giltiga då tvisten har avgjorts eller då en viss
tidsfrist har löpt ut, anses vara interimistiska åtgärder. De kan bestå i positiva
åtgärder, det vill säga ett föreläggande att vidta åtgärder, såsom att överlämna
egendom eller att betala ett penningbelopp.
- 45.
- Det skall i detta avseende påpekas att det inte på ett allmänt och abstrakt sätt i
förväg kan uteslutas att en provisorisk betalning som motprestation enligt ett avtal,
även om beloppet motsvarar ett yrkande i huvudsaken, är nödvändig för att
garantera verkan av domen i huvudsaken och att en sådan i förekommande fall kan
framstå som berättigad med hänsyn till föreliggande intressen (se vad avser
gemenskapsrätten, beslut av den 29 januari 1997 i mål C-393/96 P (R), Antonissen
mot rådet och kommissionen, REG 1997, s. I-441, punkt 37).
- 46.
- Det ligger emellertid i sakens natur att domstols beslut om en provisorisk betalning
är ägnat att träda i stället för det beslut som den domstol som prövar talan i sak
skall fatta. Om sökanden tillerkändes rätten att erhålla provisorisk betalning såsom
en motprestation i enlighet med ett avtal vid domstolen på den ort där han har
hemvist, vilken inte är behörig att pröva talan i sak enligt artikel 2-18 i
konventionen, och sedan få beslutet erkänt och verkställt i den stat där svaranden
har hemvist, skulle dessutom de behörighetsregler som föreskrivs i konventionen
kunna kringgås.
- 47.
- Följaktligen utgör inte en provisorisk betalning såsom motprestation i enlighet med
ett avtal en interimistisk åtgärd i den mening som avses i artikel 24, med mindre
än att återbetalning till svaranden av det beviljade beloppet säkerställs för det fall
sökandens talan i sak ogillas, och den åtgärd som begärs endast avser viss bestämd
egendom som tillhör svaranden och som befinner sig eller kommer att befinna sig
inom det territoriella behörighetsområdet för den domstol vid vilken ansökan har
ingetts.
- 48.
- Med beaktande av vad som anförts ovan skall fråga 1 och fråga 2 besvaras enligt
följande:
- Artikel 5.1 i konventionen skall tolkas på så sätt att den domstol som är
behörig i enlighet med denna bestämmelse även är behörig att besluta om
interimistiska åtgärder, däribland säkerhetsåtgärder, utan att denna
behörighet är underkastad andra villkor.
- Då parterna på ett rättsenligt sätt har beslutat att domstol inte skall vara
behörig att avgöra en tvist till följd av avtalet utan anförtrott tvisten åt
skiljemän, kan inte interimistiska åtgärder, däribland säkerhetsåtgärder,
vidtas med stöd av artikel 5 punkt 1 i konventionen.
Fråga 5 skall besvaras enligt följande:
- I den mån en ansökan om interimistiska åtgärder avser en fråga som
omfattas av konventionens materiella tillämpningsområde, är konventionen
tillämplig och artikel 24 kan utgöra behörighetsgrund för den domstol vid
vilken ansökan om interimistiska åtgärder har ingetts, trots att talan i sak
redan har väckts eller kan komma att väckas och trots att detta förfarande
kommer att äga rum inför skiljemän.
Slutligen skall fråga 4 och fråga 6-8 besvaras enligt följande:
- Artikel 24 i konventionen skall tolkas på så sätt att dess tillämpning bland
annat förutsätter att det föreligger en faktisk anknytning mellan föremålet
för de begärda åtgärderna och den territoriella behörigheten hos den
konventionsstat där den domstol vid vilken ansökan har ingetts är belägen.
- En provisorisk betalning såsom en motprestation i enlighet med ett avtal
utgör inte en interimistisk åtgärd i den mening som avses i artikel 24 i
konventionen, med mindre än att återbetalning till svaranden av det
beviljade beloppet säkerställs för det fall sökandens talan i sak ogillas, och
den åtgärd som begärs endast avser viss bestämd egendom som tillhör
svaranden och som befinner sig eller kommer att befinna sig inom det
territoriella behörighetsområdet för den domstol vid vilken ansökan har
ingetts.
Rättegångskostnader
- 49.
- De kostnader som har förorsakats den tyska och den brittiska regeringen samt
kommissionen, vilka har inkommit med yttranden till domstolen, är inte
ersättningsgilla. Eftersom förfarandet i förhållande till parterna i målet vid den
nationella domstolen utgör ett led i beredningen av samma mål, ankommer det på
den nationella domstolen att besluta om rättegångskostnaderna.
På dessa grunder beslutar
DOMSTOLEN
- angående de frågor som genom beslut av den 8 december 1995 har ställts av
Hoge Raad der Nederlanden - följande dom:
1) Artikel 5 punkt 1 i konventionen av den 27 september 1968 om domstols
behörighet och om verkställighet av domar på privaträttens område, i dess
ändrade lydelse enligt konventionen av den 9 oktober 1978 om
Konungariket Danmarks, Irlands och Förenade konungarikets
Storbritannien och Nordirland tillträde och konventionen av den
25 oktober 1982 om Republiken Greklands tillträde, skall tolkas på så sätt
att den domstol som är behörig i enlighet med denna bestämmelse även är
behörig att besluta om interimistiska åtgärder, däribland säkerhetsåtgärder,
utan att denna behörighet är underkastad andra villkor.
2) Då parterna på ett rättsenligt sätt har beslutat att domstol inte skall vara
behörig att avgöra en tvist till följd av avtalet utan anförtrott tvisten åt
skiljemän, kan inte interimistiska åtgärder, däribland säkerhetsåtgärder,
vidtas med stöd av artikel 5 punkt 1 i konventionen av den
27 september 1968.
3) I den mån en ansökan om interimistiska åtgärder avser en fråga som
omfattas av konventionens materiella tillämpningsområde, är konventionen
tillämplig och artikel 24 kan utgöra behörighetsgrund för den domstol vid
vilken ansökan om interimistiska åtgärder har ingetts, trots att talan i sak
redan har väckts eller kan komma att väckas och trots att detta förfarande
kommer att äga rum inför skiljemän.
4) Artikel 24 i konventionen av den 27 september 1968 skall tolkas på så sätt
att dess tillämpning bland annat förutsätter att det föreligger en faktisk
anknytning mellan föremålet för de begärda åtgärderna och den
territoriella behörigheten hos den konventionsstat där den domstol vid
vilken ansökan har ingetts är belägen.
5) En provisorisk betalning såsom en motprestation i enlighet med ett avtal
utgör inte en interimistisk åtgärd i den mening som avses i artikel 24 i
konventionen av den 27 september 1968, med mindre än att återbetalning
till svaranden av det beviljade beloppet säkerställs för det fall sökandens
talan i sak ogillas, och den åtgärd som begärs endast avser viss bestämd
egendom som tillhör svaranden och som befinner sig eller kommer att
befinna sig inom det territoriella behörighetsområdet för den domstol vid
vilken ansökan har ingetts.
Rodríguez IglesiasKapteyn
Puissochet
Hirsch Jann
Mancini Moitinho de Almeida
Gulmann
Murray Edward
Ragnemalm Sevón
Wathelet
|
Avkunnad vid offentligt sammanträde i Luxemburg den 17 november 1998.
R. Grass
G.C. Rodríguez Iglesias
Justitiesekreterare
Ordförande