DOMSTOLENS DOM
11. november 1997(1)
[234s»Direktiv 89/104/EØF - indbyrdes tilnærmelse af lovgivningerne om varemærker
- risiko for forveksling, herunder at der er en forbindelse med et ældre
varemærke«[s
I sag C-251/95,
angående en anmodning, som Bundesgerichtshof i medfør af EF-traktatens artikel
177 har indgivet til Domstolen for i den for nævnte ret verserende sag,
SABEL BV
mod
Puma AG, Rudolf Dassler Sport,
at opnå en præjudiciel afgørelse vedrørende fortolkningen af artikel 4, stk. 1, litra
b), i Rådets første direktiv 89/104/EØF af 21. december 1988 om indbyrdes
tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om varemærker (EFT 1989 L 40, s. 1),
har
DOMSTOLEN
sammensat af præsidenten, G.C. Rodríguez Iglesias, afdelingsformændene C.
Gulmann (refererende dommer), H. Ragnemalm og M. Wathelet samt dommerne
G.F. Mancini, J.C. Moitinho de Almeida, P.J.G. Kapteyn, J.L. Murray, D.A.O.
Edward, J.-P. Puissochet, G. Hirsch, P. Jann og L. Sevón,
generaladvokat: F.G. Jacobs
justitssekretær: ekspeditionssekretær H.A. Rühl,
efter at der er indgivet skriftlige indlæg af:
- Puma AG, Rudolf Dassler Sport ved Patentanwalt W. Hufnagel
- den franske regering ved kontorchef C. de Salins og ekspeditionssekretær
P. Martinet, begge Juridisk Tjeneste, Udenrigsministeriet, som
befuldmægtigede
- den nederlandske regering ved kommitteret A. Bos, Udenrigsministeriet,
som befuldmægtiget
- Det Forenede Kongeriges regering ved L. Nicoll, Treasury Solicitor's
Department, som befuldmægtiget, bistået af barrister M. Silverleaf
- Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber ved juridisk konsulent J.
Grunwald og B.J. Drijber, Kommissionens Juridiske Tjeneste, som
befuldmægtigede,
på grundlag af retsmøderapporten,
efter at der i retsmødet den 28. januar 1997 er afgivet mundtlige indlæg af SABEL
BV ved advokat R.E.P. de Ranitz, Haag, den belgiske regering ved advokat A.
Braun, Bruxelles, den franske regering ved P. Martinet, den luxembourgske
regering ved advokat N. Decker, Luxembourg, Det Forenede Kongeriges regering
ved L. Nicoll, bistået af M. Silverleaf, og af Kommissionen ved J. Grunwald,
og efter at generaladvokaten har fremsat forslag til afgørelse den 29. april 1997,
afsagt følgende
Dom
- Ved kendelse af 29. juni 1995 indgået til Domstolen den 20. juli 1995 har
Bundesgerichtshof i medfør af EF-traktatens artikel 177 forelagt et præjudicielt
spørgsmål vedrørende fortolkningen af artikel 4, stk. 1, litra b), i Rådets første
direktiv 89/104/EØF af 21. december 1988 om indbyrdes tilnærmelse af
medlemsstaternes lovgivning om varemærker (EFT 1989 L 40, s. 1, herefter
»direktivet«).
- Spørgsmålet er rejst under en sag mellem det nederlandske selskab SABEL BV
(herefter »SABEL«) og det tyske selskab Puma AG, Rudolf Dassler Sport
(herefter »Puma«) angående en anmeldelse til registrering i Tyskland af det
nedenfor gengivne IR-varemærke 540 894
Figure
Image file SABEL.WPG with height " and width "
for varer bl.a. i klasse 18) Læder og imiteret læder samt varer af disse materialer,
som ikke er omfattet af de øvrige klasser; tasker og håndtasker, og 25)
Beklædningsgenstande, herunder strømpebukser, strømper og sokker, bælter,
tørklæder, slips og seler; sko; hatte.
- Puma fremsatte indsigelse mod registreringen af dette varemærke, navnlig med den
begrundelse, at selskabet var indehaver af følgende figurmærke:
Figure
Image file PUMA_2.WPG with height " and width "
som havde fortrinsret, fordi der var tale om et ældre varemærke, og som var
registreret i Tyskland (under nr. 1 106 066), bl.a. for læder og imiteret læder, varer
af disse materialer (tasker) og beklædningsgenstande.
- Deutsches Patentamt (den tyske patentmyndighed) afviste, at der varemærkeretligt
forelå et sammenfald, og tog ikke indsigelsen til følge. Puma indbragte herefter
afgørelsen for Bundespatentgericht, som delvis gav selskabet medhold, idet den
fandt, at der forelå et sammenfald mellem varemærkerne for så vidt angår de af
SABEL's varer henhørende under klasse 18 og 25, som den anså for at være af
samme eller lignende art som varerne i varefortegnelsen for Puma's varemærke.
SABEL iværksatte herefter revisionsanke til Bundesgerichtshof til prøvelse af
sidstnævnte afgørelse.
- Bundesgerichtshof er foreløbig af den opfattelse, at der efter de principper, som
hidtil er anvendt i tysk ret ved bedømmelsen af, om der er risiko for forveksling,
ikke i varemærkeretlig henseende foreligger en sådan risiko for forveksling af de
to varemærker.
- De principper, der ligger til grund for Bundesgerichtshof's foreløbige konklusion,
er i det væsentlige følgende:
- Ved bedømmelsen af, om der er risiko for forveksling, skal der lægges vægt
på helhedsindtrykket af de pågældende tegn. Det er ikke tilladt at udskille
en enkelt bestanddel af et tegn, der udgør en helhed, og begrænse
undersøgelsen af, om der er risiko for forveksling, til denne ene bestanddel.
Der er imidlertid intet til hinder for at antage, at en enkelt bestanddel har
en særlig distinktivitet, som præger tegnet som helhed, og at der derfor er
risiko for forveksling, når tredjemands tegn er identisk med det således
foreliggende tegn i dets helhed. Også i dette tilfælde gælder det imidlertid
om kun at betragte de to varemærker i deres helhed og ikke blot se på de
enkelte (dominerende) bestanddele.
- Et tegn kan have særlig distinktivitet, dels i sig selv, dels på grund af dets
anseelse i offentligheden. Risikoen for forveksling er større, jo større tegnets
distinktivitet er. Da dette argument imidlertid ikke er blevet fremført i den
foreliggende sag, kan man ved undersøgelsen af ligheden mellem de to
varemærker kun gå ud fra en normal distinktivitet.
- Bedømmelsen af, om en bestanddel skal anses for at præge tegnet som
helhed, ligger i det væsentlige inden for bedømmelsen af de faktiske
omstændigheder, idet logikkens og erfaringens love dog skal overholdes.
Bundespatentgericht kan ikke af retlige grunde kritiseres for at have
understreget betydningen af billedkomponenten i SABEL's varemærke og
for at have tillagt ordkomponenten i varemærket en mere underordnet
betydning.
- Ved billedkomponenter i tegn med et deskriptivt indhold, som ikke udviser
nogen særlig fantasi, må der stilles strenge krav til risikoen for forveksling.
Fremstillingen af et springende rovdyr er en billedkomponent, som følger
et forbillede i naturen og gengiver den springende bevægelse, der er typisk
for katte. Detaljerne i fremstillingen af det springende rovdyr af
katteslægten i Puma's varemærke, f.eks. fremstillingen af dette i et
papirkliplignende skyggebillede, findes ikke i SABEL's varemærke. Den
meningsmæssige identitet mellem billedkomponenterne i de to varemærker
kan derfor ikke anvendes som begrundelse for en risiko for forveksling.
- Bundesgerichtshof rejser imidlertid spørgsmålet om, hvilken betydning der skal
tillægges meningsindholdet af varemærker (her »et springende rovdyr af
katteslægten«) ved bedømmelsen af risikoen for forveksling. Dette spørgsmål er
foranlediget af det ikke entydige ordvalg i direktivets artikel 4, stk. 1, litra b),
hvorefter denne risiko omfatter risikoen for, »at der er en forbindelse med det
ældre varemærke«. Retten har derfor rejst spørgsmålet om, hvorvidt den
association, der i offentlighedens bevidsthed kan være mellem de to varemærker
i kraft af begrebet »springende rovdyr af katteslægten«, i sig selv kan begrunde, at
SABEL's varemærke nægtes beskyttelse i Tyskland for de varer, der ligner varerne
i fortegnelsen over varer, der er omfattet af Puma's varemærke, som har fortrinsret.
- Direktivet, som i Tyskland er blevet gennemført ved »Gesetz über den Schutz von
Marken und sonstigen Kennzeichen« (lov om beskyttelse af varemærker og andre
kendetegn) af 25. oktober 1994 (BGBl I, s. 3082), indeholder i artikel 4, stk. 1, litra
b), følgende bestemmelse:
»1. Et varemærke udelukkes fra registrering eller kan erklæres ugyldigt:
a) ...
b) såfremt der i offentlighedens bevidsthed er risiko for forveksling, herunder
at der er en forbindelse med det ældre varemærke, fordi det yngre mærke
er identisk med eller ligner det ældre varemærke, og varerne eller
tjensteydelserne er af samme eller lignende art«.
- I den tiende betragtning til direktivet hedder det:
»den af det registrerede varemærke ydede beskyttelse, hvis formål navnlig er at
sikre varemærkets funktion som angivelse af oprindelse, er fuldstændig i tilfælde
af sammenfald mellem mærket og tegnet samt mellem varerne eller
tjenesteydelserne; beskyttelsen gælder ligeledes i tilfælde af lighed mellem mærket
og tegnet samt mellem varerne eller tjenesteydelserne; det er nødvendigt at
fortolke begrebet lighed på baggrund af risikoen for forveksling; det er en
udtrykkelig betingelse for beskyttelsen, at der er risiko for forveksling, hvilket må
vurderes på grundlag af adskillige faktorer, herunder bl.a. i hvor høj grad mærket
er kendt på markedet, den association, som det anvendte eller registrerede tegn
fremkalder, lighedsgraden mellem mærket og tegnet samt mellem de pågældende
varer eller tjenesteydelser; spørgsmålet om, hvordan risikoen for forveksling vil
kunne konstateres, navnlig bevisbyrden, henhører under de nationale
retsplejeregler, som direktivet ikke berører«.
- Bundesgerichtshof har besluttet at udsætte sagen, indtil Domstolen har truffet
præjudiciel afgørelse af følgende spørgsmål:
»Med henblik på en fortolkning af artikel 4, stk. 1, litra b), i Rådets første direktiv
af 21. december 1988 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om
varemærker ønskes det oplyst, om det er tilstrækkeligt til, at der må antages at
være risiko for forveksling af et varemærke, der er sammensat af ord og billeder,
med et varemærke, der for varer af samme eller lignende art kun er registreret som
billede, og som ikke er særlig kendt i offentligheden, at de to billeders
meningsindhold er det samme (her: springende rovdyr af katteslægten)?
Hvilken betydning må der i den forbindelse tillægges direktivets ordlyd, hvorefter
det forhold, at der i offentlighedens bevidsthed er risiko for forveksling, også
omfatter risikoen for, at der er en forbindelse med det ældre varemærke?«
- Med det præjudicielle spørgsmål ønsker Bundesgerichtshof i det væsentlige oplyst,
om kriteriet »risiko for forveksling, herunder at der er en forbindelse med det
ældre varemærke«, i direktivets artikel 4, stk. 1, litra b), skal fortolkes således, at
den association, der i offentlighedens bevidsthed kan være mellem to varemærker
i kraft af, at de har samme meningsindhold, i sig selv er tilstrækkelig til, at der er
risiko for forveksling i bestemmelsens forstand, når henses til, at et af
varemærkerne er sammensat af et ord og et billede, mens det andet, der er
registreret for varer af samme eller lignende art, kun er registreret som billede og
ikke er særlig kendt i offentligheden.
- Det bemærkes, at det i direktivets artikel 4 - hvori der angives yderligere
registreringshindringer og ugyldighedsgrunde i tilfælde af konflikter med ældre
rettigheder - i stk. 1, litra b), bestemmes, at der foreligger en konflikt mellem et
varemærke og et ældre varemærke, såfremt der i offentlighedens bevidsthed er
risiko for forveksling, herunder at der er en forbindelse mellem de to varemærker,
fordi varemærkerne er identiske eller ligner hinanden, og varerne eller
tjenesteydelserne er af samme eller lignende art.
- Bestemmelser, der i det væsentlige er identiske, findes desuden i direktivets artikel
5, stk. 1, litra a), og b), hvori det fastlægges, hvornår varemærkeindehaveren kan
forbyde tredjemand at gøre brug af tegn, der er identiske med eller ligner
varemærket, og i artikel 8, stk. 1, litra b), og artikel 9, stk. 1, litra b), i Rådets
forordning (EF) nr. 40/94 af 20. december 1993 om EF-varemærker (EFT 1994 L
11, s. 1).
- Den belgiske, den luxembourgske og den nederlandske regering har gjort gældende,
at begrebet »risiko for, at der er en forbindelse« på deres anmodning blev indført
i ovennævnte bestemmelser i direktivet, for at disse kunne blive fortolket på samme
måde som artikel 13 A i Beneluxlandenes fælles lov om varemærker, som ikke
anvender begrebet risiko for forveksling, men begrebet mærkelighed, ved
afgrænsningen af rækkevidden af den eneret, varemærket giver.
- Regeringerne henviser til en dom afsagt af Benelux-Domstolen, hvorefter der er
lighed mellem et varemærke og et tegn, når varemærket og tegnet i betragtning af
de særlige omstændigheder i sagen, navnlig varemærkets distinktivitet, i sig selv og
i deres indbyrdes forhold lydligt, visuelt eller begrebsmæssigt udviser en sådan
lighed med hinanden, at der opstår associationer mellem varemærket og tegnet
(dom af 20.5.1983, sag A 82/5, Jullien mod Verschuere, Jur. 1983, vol. 4, s. 36).
Denne afgørelse bygger på den opfattelse, at der, når der kan opstå associationer
mellem et tegn og et varemærke, i offentligheden skabes en forbindelse mellem
tegnet og varemærket. En sådan forbindelse kan være til skade for det ældre
varemærke, ikke blot når den fører til den opfattelse, at varernes oprindelse er den
samme eller beslægtet med hinanden, men også når der ikke er risiko for
forveksling mellem tegnet og varemærket. De associationer, der opstår mellem et
tegn og et varemærke, kan føre til, at den »goodwill«, der er knyttet til det ældre
varemærke, overføres til tegnet, fordi den måde tegnet opfattes på - ofte ubevidst
- bringer varemærket i erindring, og at varemærkets image udvandes.
- Regeringerne har anført, at der således er risiko for forveksling i tre situationer: fordet første den situation, at offentligheden blander tegnet og varemærket sammen
(risiko for direkte forveksling); for det andet den situation, at offentligheden ser en
forbindelse mellem indehaverne af tegnet og af varemærket og blander dem
sammen (risiko for indirekte forveksling eller for en forbindelse); for det tredje den
situation, at offentligheden foretager en sammenligning mellem tegnet og
varemærket, hvorved den måde, tegnet opfattes på, bringer varemærket i erindring,
uden at de dog blandes sammen (risiko for en forbindelse i egentlig forstand).
- Det må derfor afgøres, om artikel 4, stk. 1, litra b) - som disse regeringer har gjort
gældende - kan finde anvendelse, når der ikke er risiko for direkte eller indirekte
forveksling, men kun risiko for en forbindelse i egentlig forstand. Såvel Det
Forenede Kongeriges regering som Kommissionen har bestridt, at direktivet skal
fortolkes på denne måde.
- I denne forbindelse bemærkes, at direktivets artikel 4, stk. 1, litra b), kun finder
anvendelse, hvis der »i offentlighedens bevidsthed er risiko for forveksling,
herunder at der er en forbindelse med det ældre varemærke«, fordi de to
varemærker er identiske med eller ligner hinanden, og varerne eller
tjenesteydelserne er af samme eller lignende art. Det fremgår af denne affattelse
af bestemmelsen, at begrebet »risiko for, at der er en forbindelse«, ikke er et
alternativ til begrebet »risiko for forveksling«, men tjener til nærmere at fastlægge
dette begrebs rækkevidde. Selve ordlyden af bestemmelsen udelukker derfor, at
den kan anvendes, hvis der ikke i offentlighedens bevidsthed er risiko for
forveksling.
- Denne fortolkning følger også af den tiende betragtning til direktivet, hvorefter
»det er en udtrykkelig betingelse for beskyttelsen, at der er risiko for forveksling«.
- Desuden bemærkes, at direktivets artikel 4, stk. 3, og stk. 4, litra a), og artikel 5,
stk. 2, ikke er til hinder for den fortolkning, der er angivet i nærværende doms
præmis 18. Efter disse bestemmelser kan indehaveren af et velkendt varemærke
forbyde brug uden skellig grund af varemærker, der er identiske med eller ligner
hans varemærke, og det kræves ikke godtgjort, at der er risiko for forveksling,
heller ikke selv om de pågældende varer ikke er af lignende art.
- Det er i denne forbindelse tilstrækkeligt at påpege, at disse bestemmelser - i
modsætning til artikel 4, stk. 1, litra b) - udelukkende finder anvendelse på
velkendte varemærker og kun på den betingelse, at brugen af tredjemands
varemærke uden skellig grund vil medføre en utilbørlig udnyttelse af deres særpræg
eller renommé eller skade disse.
- Som det er fastslået i præmis 18 i nærværende dom, finder direktivets artikel 4, stk.
1, litra b), ikke anvendelse, medmindre der i offentlighedens bevidsthed er risiko
for forveksling. Det fremgår i denne forbindelse af den tiende betragtning til
direktivet, at risikoen for forveksling skal vurderes »på grundlag af adskillige
faktorer, herunder bl.a. i hvor høj grad mærket er kendt på markedet, den
association, som det anvendte eller registrerede tegn fremkalder, lighedsgraden
mellem mærket og tegnet samt mellem de pågældende varer eller tjenesteydelser«.
Der skal altså foretages en helhedsvurdering af risikoen for forveksling under
hensyntagen til alle de relevante faktorer i det foreliggende tilfælde.
- Denne helhedsvurdering skal, for så vidt angår de pågældende varemærkers
visuelle, lydlige eller begrebsmæssige lighed, være baseret på helhedsindtrykket af
varemærkerne, idet der bl.a. skal tages hensyn til de bestanddele, der har særpræg
eller dominans. Det fremgår således af ordlyden af direktivets artikel 4, stk. 1, litra
b), hvorefter »... der i offentlighedens bevidsthed er risiko for forveksling«, at det
spiller en afgørende rolle i helhedsvurderingen af risikoen for forveksling, hvordan
gennemsnitsforbrugeren af den pågældende type produkt eller tjenesteydelse
opfatter varemærkerne. Gennemsnitsforbrugeren opfatter imidlertid normalt et
varemærke som en helhed og undersøger ikke de forskellige detaljer.
- Det bemærkes herved, at der er større risiko for forveksling, jo større det ældre
varemærkes distinktivitet er. Det kan derfor ikke udelukkes, at den begrebsmæssige
lighed, der skyldes, at to varemærker anvender billeder, hvis meningsindhold er det
samme, kan skabe risiko for forveksling i et tilfælde, hvor det ældre varemærke har
en særlig distinktivitet, enten i sig selv, eller fordi det er kendt i offentligheden.
- Under omstændigheder som dem, der foreligger i hovedsagen, hvor det ældre
varemærke ikke er særlig kendt og består af et billede, der ikke udviser nogen
særlig fantasi, er den blotte begrebsmæssige lighed mellem mærkerne ikke
tilstrækkelig til at skabe risiko for forveksling.
- Det præjudicielle spørgsmål skal derfor besvares med, at kriteriet »risiko for
forveksling, herunder at der er en forbindelse med det ældre varemærke«, i
direktivets artikel 4, stk. 1, litra b), skal fortolkes således, at den association, der i
offentlighedens bevidsthed kan være mellem to varemærker i kraft af, at de har
samme meningsindhold, ikke i sig selv er tilstrækkelig til, at der er risiko for
forveksling i bestemmelsens forstand.
Sagens omkostninger
- De udgifter, der er afholdt af den belgiske, den franske, den luxembourgske og den
nederlandske regering, af Det Forenede Kongeriges regering og af Kommissionen
for De Europæiske Fællesskaber, som har afgivet indlæg for Domstolen, kan ikke
erstattes. Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgør et led i den
sag, der verserer for den nationale ret, tilkommer det denne at træffe afgørelse om
sagens omkostninger.
På grundlag af disse præmisser
kenderDOMSTOLEN
vedrørende det spørgsmål, der er forelagt af Bundesgerichtshof ved kendelse af 29.
juni 1995, for ret:
Kriteriet »risiko for forveksling, herunder at der er en forbindelse med det ældre
varemærke«, i artikel 4, stk. 1, litra b), i Rådets første direktiv 89/104/EØF af 21.
december 1988 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om
varemærker skal fortolkes således, at den association, der i offentlighedens
bevidsthed kan være mellem to varemærker i kraft af, at de har samme
meningsindhold, ikke i sig selv er tilstrækkelig til, at der er risiko for forveksling
i bestemmelsens forstand.
Rodríguez Iglesias Gulmann Ragnemalm Wathelet Mancini Moitinho de Almeida Kapteyn Murray Edward Puissochet Hirsch Jann Sevón
|
Afsagt i offentligt retsmøde i Luxembourg den 11. november 1997.
R. Grass
G.C. Rodríguez Iglesias
Justitssekretær
Præsident
1: Processprog: tysk.