YHTEISÖJEN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO
26 päivänä lokakuuta 1999 (1)
Palvelujen tarjoamisen vapaus Elinkeinovero Muiden erien lisääminen veron
perusteeseen Poikkeuksen soveltumattomuus sellaisen hyödykkeen
vuokralleottajaan, jonka omistaja on sijoittautunut toiseen jäsenvaltioon eikä sen
vuoksi ole verovelvollinen
Asiassa C-294/97,
jonka Finanzgericht Münster (Saksa) on saattanut EY:n perustamissopimuksen
177 artiklan (josta on tullut EY 234 artikla) nojalla yhteisöjen tuomioistuimen
käsiteltäväksi saadakseen tässä kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevassa
asiassa
Eurowings Luftverkehrs AG
vastaan
Finanzamt Dortmund-Unna,
ennakkoratkaisun EY:n perustamissopimuksen 59 artiklan (josta on muutettuna
tullut EY 49 artikla) tulkinnasta,
YHTEISÖJEN TUOMIOISTUIN,
toimien kokoonpanossa: presidentti G. C. Rodríguez Iglesias, jaostojen
puheenjohtajat J. C. Moitinho de Almeida (esittelevä tuomari), D. A. O. Edward,
ja L. Sevón sekä tuomarit P. J. G. Kapteyn, C. Gulmann, J.-P. Puissochet,
G. Hirsch, P. Jann, H. Ragnemalm ja M. Wathelet,
julkisasiamies: J. Mischo,
kirjaaja: johtava hallintovirkamies H. A. Rühl,
ottaen huomioon kirjalliset huomautukset, jotka sille ovat esittäneet
Eurowings Luftverkehrs AG, edustajinaan veroneuvoja W. Tillmann,
Dortmund, veroneuvoja W. Kaefer, Aachen, ja Euroopan toimintojen
osastopäällikkö G. Saß,
Finanzamt Dortmund-Unna, edustajanaan johtava ylijohtaja
E. Scheidemantel,
Saksan hallitus, asiamiehinään liittovaltion talousministeriön ministerineuvos
E. Röder ja saman ministeriön ylijohtaja C.-D. Quassowski,
Euroopan yhteisöjen komissio, asiamiehinään oikeudellinen neuvonantaja
J. Sack ja oikeudellisen yksikön virkamies H. Michard,
ottaen huomioon suullista käsittelyä varten laaditun kertomuksen,
kuultuaan Eurowings Luftverkehrs AG:n, Saksan hallituksen ja komission 2.12.1998
pidetyssä istunnossa esittämät suulliset huomautukset,
kuultuaan julkisasiamiehen 26.1.1999 pidetyssä istunnossa esittämän
ratkaisuehdotuksen,
on antanut seuraavan
tuomion
- 1.
- Finanzgericht Münster on esittänyt yhteisöjen tuomioistuimelle 28.7.1997
tekemällään päätöksellä, joka on saapunut yhteisöjen tuomioistuimeen 11.8.1997,
EY:n perustamissopimuksen 177 artiklan (josta on tullut EY 234 artikla) nojalla
ennakkoratkaisukysymyksen EY:n perustamissopimuksen 59 artiklan (josta on
muutettuna tullut 49 artikla) tulkinnasta.
- 2.
- Tämä kysymys on esitetty asiassa, jossa asianosaisina ovat Eurowings Luftverkehrs
AG (jäljempänä Eurowings) ja Finanzamt Dortmund-Unna (jäljempänä Finanzamt)
ja jossa on kyse Eurowingsin velvollisuudesta lisätä tiettyjä eriä elinkeinoveron
veron perusteeseen Gewerbesteuergesetzin (elinkeinoverolaki, jäljempänä GewStG)
mukaan.
Saksan lainsäädäntö
- 3.
- GewStG:n, joka on annettu 21.3.1991 (BGBl I, s. 814), 2 §:ssä säädetään, että
kaikki kiinteät teollista tai kaupallista toimintaa Saksassa harjoittavat liikkeet ovat
elinkeinoverovelvollisia.
- 4.
- Elinkeinovero on todellinen vero, jota peritään kaikilta teollista ja kaupallista
toimintaa harjoittavilta liikkeiltä riippumatta liikkeen omistajan maksukyvystä ja
henkilökohtaisesta tilanteesta.
- 5.
- GewStG:n 6 §:n mukaan veron perusteena oleva määrä muodostuu liikevoitosta
sekä teollisen ja kaupallisen toiminnan käyttöomaisuudesta. Veron peruste rajoittuu
1.1.1998 lähtien teollista tai kaupallista toimintaa harjoittavan liikkeen liikevoittoon.
- 6.
- Teollista tai kaupallista toimintaa harjoittavan liikkeen liikevoitto määritetään
tuloverolain tai yhtiöverolain säännösten mukaan, mihin on lisättävä GewStG:n 8
§:n nojalla mukaan luettavat erät ja mistä on vähennettävä tämän lain 9 §:ssä
tarkoitetut vähennykset. Lisäysten ja vähennysten tarkoituksena on määritellä
teollista tai kaupallista toimintaa harjoittavan liikkeen objektiivinen liikevoitto
riippumatta siitä, onko se saatu omasta vai vieraasta pääomasta.
- 7.
- Siten GewStG:n sen 8 §:n 7 momentissa, jonka otsikkona on Lisäykset veron
perusteeseen, säädetään, että teollista tai kaupallista toimintaa harjoittavan
liikkeen liikevoittoon lisätään
puolet vuokrista tai käyttömaksuista, joita maksetaan kolmannen omistamien,
liikkeen käyttöomaisuuteen kuuluvien tuotantohyödykkeiden käytöstä. Lisäystä ei
tehdä, jos vuokraa tai käyttömaksua verotetaan sellaisen vuokralleantajan teollisen
tai taloudellisen toiminnan verotuksen yhteydessä, joka on elinkeinoverovelvollinen,
paitsi jos liikeyritys tai osa siitä on vuokrattu leasingillä tai muulla tavoin ja jos
leasingvuokra tai muu vuokra on suurempi kuin 250 000 Saksan markkaa.
Huomioon otetaan se summa, joka vuokralleottajan on maksettava
vuokralleantajalle kunnan alueella sijaitsevaan tuotantoyksikköön kuuluvien
kolmansien omistamien tuotantohyödykkeiden käytöstä.
Elinkeinoveron perusteena olevaan määrään lisäämistä koskevan menetelmän
taustalla on lainsäätäjän tahto varmistaa sellaisten tuotantovälineiden verottaminen
vain kerran, joita teollista ja kaupallista toimintaa harjoittava liike käyttää tässä
valtiossa riippumatta siitä, onko kyse omasta vai vieraasta pääomasta tai onko
käyttöomaisuus yksityisoikeudellisesti liikkeen omistuksessa.
- 8.
- GewStG:ssä siis oletetaan, että vuokratusta hyödykkeestä saatava nettohyöty vastaa
summaa, joka on puolet maksetuista vuokrista.
- 9.
- Teollisen ja kaupallisen toiminnan käyttöomaisuus vastaa käyttöomaisuuden
verotusarvoa, joka on määritelty hallinnon arvioimia veron perusteita koskevan lain
mukaisesti, mihin lisätään GewStG:n 12 §:n 2 momentin nojalla huomioon otettavat
erät ja mistä vähennetään GewStG:n 12 §:n 3 momentissa tarkoitetut vähennykset.
Näiden lisäysten ja vähennysten tarkoituksena on määrittää ne omat ja kolmansien
varat, joita objektiivisesti katsottuna käytetään teollisen tai kaupallisen toiminnan
harjoittamiseen.
- 10.
- GewStG:n 12 §:n, jonka otsikkona on Teollisen ja kaupallisen toiminnan
käyttöomaisuus, 2 momentin 2 kohdassa säädetään, että verotettavan yksikön
verotusarvoon on lisättävä
sellaisten tuotantohyödykkeiden (käypä) arvo, joita teollista ja kaupallista
toimintaa harjoittava liike ei omista mutta joita se käyttää ja jotka yhteiskäyttäjä tai
kolmas osapuoli omistaa, jos tämä arvo ei sisälly teollista ja taloudellista toiminta
harjoittavan laitoksen verotettavan yksikön arvoon. Lisäystä ei tehdä, jos
tuotantohyödykkeet kuuluvat vuokralleantajan käyttöomaisuuteen, paitsi jos
liikeyritys tai osa siitä on vuokrattu leasingillä tai muulla tavoin ja jos liikeyrityksen
(tai osan siitä) yhteydessä vuokrattujen tuotantohyödykkeiden (käyvät) arvot, jotka
sisältyvät vuokralleantajan käyttöomaisuuteen, ovat suuremmat kuin 2,5 miljoonaa
Saksan markkaa. Huomioon on otettava niiden tuotantohyödykkeiden arvojen
yhteismäärä, jotka vuokralleantaja saattaa vuokralleottajan hallintaan käytettäväksi
tietyn kunnan alueella sijaitsevassa teollista ja kaupallista toimintaa harjoittavassa
liikkeessä.
- 11.
- GewStG:n 12 §:n 2 momentin 2 kohdan toisessa virkkeessä säädetään kolmansien
omistamien tuotantohyödykkeiden osalta samoin kuin 8 §:n 7 momentin toisessa
virkkeessä vuokrien osalta siitä, että niiden arvoa ei palauteta, jos näitä hyödykkeitä
verotetaan vuokralleantajan elinkeinoverotuksen yhteydessä.
- 12.
- Eurowingsin yhteisöjen tuomioistuimelle toimittamista huomautuksista ilmenee, että
elinkeinoveron määrä lasketaan kahdessa vaiheessa: ensin käyttöomaisuus ja
liikevoitto kerrotaan verokertoimella, joka on koko Saksan alueella 0,2 prosenttia
käyttöomaisuuden ja 5 prosenttia pääomayhtiöiden tuottaman liikevoiton osalta,
minkä jälkeen näin saatu painotettu verotettava määrä kerrotaan kunkin kunnan
määrittelemällä prosenttiluvulla. Prosenttiluku vaihteli vuonna 1993 erityisesti
Norderfriedrichskoogin kunnan (Schleswig-Holstein) 0 prosentista Frankfurt am
Mainin 515 prosenttiin. Dortmundissa sovellettiin vuonna 1993 prosenttilukua 450.
Pääasian tosiseikat
- 13.
- Eurowings suorittaa vuorolentoja sekä charter-lentoja Saksassa ja Euroopassa.
Vuonna 1993 se vuokrasi ilma-aluksen Air Tara Ltd:ltä, joka on Irlannin oikeuden
mukaan perustettu osakeyhtiö ja jonka kotipaikka on Shannon; tästä ilma-aluksesta
maksetaan vuokraa 467 914 Saksan markkaa. Ilma-aluksen käypä arvo oli
1 320 000 DEM. Finanzamt määritti 21.5.1996 tekemällään päätöksellä
elinkeinoveron määrän vuodelta 1993 lisäämällä teollisesta tai kaupallisesta
toiminnasta saatuun voittoon GewStG:n 8 §:n 7 momentin mukaisesti puolet
tosiasiallisesti maksetuista vuokrista eli 233 957 DEM. GewStG:n 12 §:n 2
momentin nojalla se myös lisäsi vuokratun ilma-aluksen käyvän arvon eli
1 320 000 DEM käyttöpääomaan.
- 14.
- Eurowings esitti 13.6.1996 Finanzamtin päätöksestä oikaisuvaatimuksen, jonka
Finanzamt hylkäsi 8.7.1996 tekemällään päätöksellä.
- 15.
- Eurowings nosti 11.7.1996 kanteen Finanzgericht Münsterissä sillä perusteella, että
GewStG:n 8 §:n 7 momentti ja 12 §:n 2 momentti olivat perustamissopimuksen
59 artiklan ja sitä seuraavien artiklojen vastaisia.
- 16.
- Finanzgericht katsoo, että Eurowings voi yhteisön oikeuden nojalla vedota
perustamissopimuksen 59 artiklassa kiellettyyn syrjintään, vaikka tällainen syrjintä
ei kohdistu siihen suoraan, vaan kohdistuu Irlannin oikeuden mukaan perustettuun
vuokralleantajana toimivaan yhteisöön.
- 17.
- Finanzgericht toteaa myös, että Irlannin oikeuden mukaiset Limited-yhtiöt
voidaan rinnastaa Saksan oikeuden mukaisiin yhtiöverolain 1 §:ssä tarkoitettuihin
pääomayhtiöihin ja että jos tällaiset yhtiöt vuokraavat ilma-aluksia Saksassa, ne
katsotaan GewStG:n 2 §:ssa tarkoitetuiksi teollista ja kaupallista toimintaa
harjoittaviksi liikkeiksi.
- 18.
- Finanzgericht korostaa, että elinkeinoveron perusteena olevaan määrään lisäämistä
koskevan järjestelmän taustalla on lainsäätäjän tahto varmistaa, että Saksaan
sijoittautuneen teollista tai kaupallista toimintaa harjoittavan liikkeen käyttämiä
tuotantovälineitä verotetaan vain kerran riippumatta siitä, onko tuotantovälineet
hankittu omilla vai ulkopuolisilla varoilla ja onko käyttöomaisuus
yksityisoikeudellisesti yhteisön omistuksessa. Tällaiseen järjestelmään kuuluu siten
erottamattomasti, että säädetään poikkeuksesta sellaisia tilanteita varten, joissa
vuokria tai kyseisiä hyödykkeitä verotetaan vuokralleantajan elinkeinoverotuksen
yhteydessä.
- 19.
- Finanzgericht katsoo kuitenkin, että sellaisen vuokralleottajan verokohtelu, joka
vuokraa hyödykkeen toiseen jäsenvaltioon sijoittautuneelta vuokralleantajalta, on
epäedullisempi kuin jos vuokralleottaja vuokraisi hyödykkeen Saksaan
sijoittautuneelta vuokralleantajalta, mikä voi olla perustamissopimuksen 59 artiklan
vastaista peiteltyä syrjintää.
- 20.
- Finanzgericht epäilee, voidaanko kyseessä olevia GewStG:n säännöksiä perustella
verotuksen johdonmukaisuutta koskevalla tavoitteella. Yhteisöjen tuomioistuimen
oikeuskäytännön (asia C-80/94, Wielockx, tuomio 11.8.1995, Kok. 1995, s. I-2493 ja
asia C-484/93, Svensson ja Gustavsson, tuomio 14.11.1995, Kok. 1995, s. I-3955)
mukaan jäsenvaltiossa asuvien ja muualla asuvien erilainen kohtelu voi olla
verotuksen johdonmukaisuutta koskevan periaatteen nojalla perusteltua vain sillä
edellytyksellä, että jäsenvaltiossa asuvalle henkilölle verotuksesta johtuva haitta
korvataan tälle henkilölle vastaavalla verotuksellisella edulla niin, että tätä ei syrjitä.
Pelkällä välillisellä yhteydellä verovelvolliselle myönnetyn verotuksellisen edun ja
toisen verovelvollisen kärsimän epäedullisen verokohtelun välillä ei voida perustellajäsenvaltiossa asuvan ja muualla asuvan välistä syrjintää. Tältä osin Finanzgerich
toteaa, että Bundesfinanzhof on 30.12.1996 antamassaan päätöksessä (BStBl II
1997, s. 466) epäillyt, ovatko lisäämistä veron perusteeseen koskevat GewStG:n 8
§:n 7 momentin toisen virkkeen ja 12 §:n 2 momentin 2 kohdan säännökset
yhteensopivia perustamissopimuksen 59 artiklassa ja sitä seuraavissa artikloissa
esitetyn syrjintäkiellon kanssa, vaikka Bundesfinanzhof onkin aikaisemmassa
päätöksessään todennut säännösten olevan yhteensopivia tämän kiellon kanssa
(päätös 15.6.1983, BStBl II 1984, s. 17).
- 21.
- Finanzgericht pohtii myös, onko otettava huomioon se, että vuokralleantajana
olevan Irlannin oikeuden mukaan perustettu yhtiö ei maksa mitään elinkeinoveroon
verrattavaa veroa ja että se hyötyy Shannon-eduista, joiden mukainen
yhteisövero on 10 prosenttia. Tällaiset verotukselliset edut voivat neutralisoida
pääasiassa palveluiden tarjoamisen vapaudelle teoriassa kohdistuvan haitan ja
niiden seurauksena voi olla se, että jos vuokralleantaja olisi oikeutettu samoihin
veron perusteeseen lisäämiseen liittyviin poikkeuksiin kuin Saksaan sijoittautuneet
vuokralleantajat, jälkimmäiset joutuisivat syrjinnän kohteiksi. Finanzgericht epäilee,
voidaanko tällaisia perusteluja hyväksyä, kun yhteisöjen tuomioistuin on todennut,
että epäedullisen verokohtelun hyvittämistä muilla verotuksellisilla eduilla syrjivän
kohtelun perustelemiseksi ei voida hyväksyä (asia 270/83, komissio v. Ranska,
tuomio 28.1.1986, Kok. 1986, s. 273, 21 kohta ja asia C-107/94, Asscher, tuomio
27.6.1996, Kok. 1996, s. I-3089).
- 22.
- Tässä tilanteessa Finanzgericht Münster päätti lykätä asian käsittelyä ja esittää
yhteisöjen tuomioistuimelle seuraavan ennakkoratkaisukysymyksen:
Onko Euroopan unionista 7 päivänä helmikuuta 1992 tehdyn sopimuksen
59 artiklaan sisältyvän palvelujen tarjoamisen vapauden periaatteen vastaisena
pidettävä veron perusteen määrittämistä koskevia säännöksiä, jotka sisältyvät
Gewerbesteuergesetzin [elinkeinoverolaki] 8 §:n 7 momentin toiseen virkkeeseen
ja 12 §:n 2 momentin 2 kohdan toiseen virkkeeseen?
Ennakkoratkaisukysymys
- 23.
- Ennakkoratkaisukysymyksen esittänyt tuomioistuin pyrkii kysymyksellään
selvittämään, onko pääasiassa kyseessä olevan kaltainen elinkeinoveroa koskeva
kansallinen lainsäädäntö 59 artiklan vastainen.
- 24.
- Saksan hallitus katsoo, että GewStG:n 8 §:n 7 momentti ja 12 §:n 2 momentti eivät
sisällä muihin jäsenvaltioihin sijoittautuneiden palvelujen tarjoajien suoraa tai
epäsuoraa syrjintää.
- 25.
- Saksan hallitus korostaa ensiksi, että velvollisuutta määrittää veron peruste edellä
mainituissa säännöksissä tarkoitetulla tavalla sovelletaan, kun vuokralleantaja ei ole
elinkeinoverovelvollinen riippumatta siitä, onko se sijoittautunut Saksaan tai
muuhun jäsenvaltioon. Vuokralleottajan on tehtävä kyseinen veron perusteeseen
lisääminen myös, jos se vuokraa hyödykkeen sellaiselta Saksaan sijoittautuneelta
vuokralleantajalta, joka ei ole elinkeinoverovelvollinen.
- 26.
- Näin ollen vuokralleottajan, joka vuokraa apteekin Saksaan sijoittautuneelta
apteekkarilta, joka on lopettanut toimintansa ja joka ei siksi ole enää
elinkeinoverovelvollinen, on lisättävä liikevoittoonsa puolet apteekin tiloista
maksetusta vuokrasta.
- 27.
- Sama koskee Saksan hallituksen mukaan myös vuokralleottajaa, joka vuokraa
hyödykkeen Saksaan sijoittautuneelta vuokranantajalta, joka on vapautettu
elinkeinoveron maksuvelvollisuudesta tai joka liittovaltion, osavaltioiden tai kuntien
tapaan ei ole elinkeinoverovelvollinen suvereenisuutensa vuoksi. Siten
satamatoimintaa harjoittavan yhtiön, joka vuokraa satamakaupungilta nosturin, on
lisättävä liikevoittoonsa puolet nosturin vuokrasta.
- 28.
- Saksan hallitus huomauttaa samoin kuin Finanzamt, että kun välitöntä verotusta ei
ole yhdenmukaistettu, sellaisen vuokralleantajan, joka on sijoittautunut toiseen
jäsenvaltioon ja joka ei ole elinkeinoverovelvollinen, tilannetta ei pidä verrata
Saksaan sijoittautuneen ja elinkeinoverovelvollisen vuokralleantajan tilanteeseen ja
että näihin tilanteisiin voidaan soveltaa eri säännöksiä.
- 29.
- Saksan hallituksen mukaan toiseen jäsenvaltioon sijoittautunut vuokralleantaja voi
tarjota vuokralleottajalle edullisempaa vuokraa, koska se ei ole
elinkeinoverovelvollinen. Sen sijaan Saksaan sijoittautunut ja
elinkeinoverovelvollinen vuokranantaja lisää verorasitteen vuokrahintaan ja siten
siirtää sen vuokraajalle.
- 30.
- GewStG:n 8 §:n 7 momentissa ja 12 §:n 2 momentin 2 kohdassa tarkoitetuilla
lisäyksillä korvataan siten vuokralleottajan toiseen jäsenvaltioon sijoittautuneelle
vuokralleantajalle maksamaa edullisempaa vuokraa. Kyseiset lisäykset eivät
kuitenkaan aiheuta tällaiselle vuokralleantajalle minkäänlaista kilpailuhaittaa.
Molemmissa tapauksissa elinkeinoveron aiheuttama taloudellinen rasite on sama
ja on lopulta Saksaan sijoittautuneen vuokralleottajan maksettava.
- 31.
- Saksan hallitus huomauttaa vielä, että GewstG:n 8 §:n 7 momentissa ja 12 §:n 2
momentissa tarkoitettujen lisäysten tarkoituksena on taata se, että elinkeinovero
peritään vuokrista ja vuokrattujen tuotantohyödykkeiden arvosta vain kerran
riippumatta siitä, onko vuokralleantaja sijoittautunut Saksaan vai muuhun
jäsenvaltioon. Vuokrien ja vuokrattujen omaisuuserien arvon lisääminen
vuokralleottajan veron perusteeseen, kun vuokralleantaja on
elinkeinoverovelvollinen, johtaisi kaksinkertaisen veron perimiseen vuokrista ja
omaisuuseristä.
- 32.
- Aluksi on todettava, että vaikka välittömät verot eivät sinänsä kuulukaan yhteisön
toimivaltaan yhteisön oikeuden nykytilassa, jäsenvaltioiden on silti käytettävä
toimivaltaansa yhteisön oikeutta noudattaen (ks. asia C-279/93, Schumacker, tuomio
14.2.1995, Kok. 1995, s. I-225, 21 kohta).
- 33.
- Koska leasing on EY:n perustamissopimuksen 60 artiklassa (josta on tullut EY 50
artikla) tarkoitettu palvelu, on syytä huomauttaa, että yhteisöjen tuomioistuimen
oikeuskäytännön mukaan perustamissopimuksen 59 artiklassa vaaditaan sekä kaiken
palvelujen tarjoajan kansalaisuuteen perustuvan syrjinnän poistamista että kaikkien
sellaisten palvelujen tarjoamisen vapauden rajoitusten poistamista, jotka johtuvat
siitä, että palvelujen tarjoaja on sijoittautunut toiseen jäsenvaltioon kuin missä
palvelu tarjotaan (asia 205/84, komissio v. Saksa, tuomio 4.12.1986, Kok. 1986, s.
3755, 25 kohta ja asia C-180/89, komissio v. Italia, tuomio 26.2.1991, Kok. 1991, s.
I-709, 15 kohta).
- 34.
- Lisäksi vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan perustamissopimuksen 59 artiklalla
perustetaan oikeuksia palvelujen tarjoajan lisäksi myös näiden palvelujen
vastaanottajalle (ks. mm. yhdistetyt asiat 286/82 ja 26/83, Luisi ja Carbone, tuomio
31.1.1984, Kok. 1984, s. 377 ja em. asia Svensson ja Gustavsson). Eurowings voi
siten leasingpalvelujen vastaanottajana vedota tällä määräyksellä perustettuihin
subjektiivisiin oikeuksiin.
- 35.
- Tältä osin on todettava, että pääasiassa velvollisuus tehdä GewStG:n 8 §:n 7
momentissa ja 12 §:n 2 momentissa tarkoitetut lisäykset koskee aina sellaisia
saksalaisia yrityksiä, jotka vuokraavat hyödykkeitä muuhun jäsenvaltioon
sijoittautuneilta vuokralleantajilta, jotka eivät koskaan ole elinkeinoverovelvollisia,
kun taas velvollisuus tehdä nämä lisäykset ei yleensä koske saksalaisia yrityksiä,
jotka vuokraavat hyödykkeitä Saksaan sijoittautuneilta vuokralleantajilta, jotka
tavallisesti ovat elinkeinoverovelvollisia lukuun ottamatta harvoja tämän tuomion
2527 kohdassa mainittuja tilanteita.
- 36.
- Pääasiassa kyseessä olevassa lainsäädännössä luodaan siten erilainen
verojärjestelmä riippuen suurimmassa osassa tapauksista siitä, onko palvelujen
tarjoaja sijoittautunut Saksaan vai muuhun jäsenvaltioon.
- 37.
- Kuten ennakkoratkaisukysymyksen esittänyt tuomioistuin toteaa, tällaisessa
lainsäädännössä säädetään lisäksi verojärjestelmästä, joka on saksalaisille muihin
jäsenvaltioihin sijoittautuneilta vuokralleantajilta hyödykkeitä vuokraaville yrityksille
epäedullinen ja omiaan vähentämään yhteydenottoja tällaisiin vuokralleantajiin.
- 38.
- Kuten Eurowings on huomauttanut ja mitä Saksan hallitus ei ole kiistänyt,
saksalaisessa leasingtilanteessa vuokralleottaja vapautetaan verosta vain siksi, että
vuokralleantaja on elinkeinoverovelvollinen riippumatta siitä, että vuokralleantajalla
saattaa olla mahdollisuus välttää veron tosiasiallinen maksaminen. Pääasian
asiakirjoista ilmenee, että vuokralleantajalla on useita keinoja vähentää
tosiasiallisesti maksettavan veron määrää, kuten kirjanpitoarvon huomioon
ottaminen hyödykkeiden markkina-arvon sijasta, puolen pitkäaikaisten lainojen
määrästä huomioon ottaminen koko määrän sijasta, hyödykkeiden ostohinnan
maksaminen kerralla käyttöomaisuuden pienentämiseksi sekä hyödykkeiden
vuokraamisesta Saksaan syntyneen todellisen voiton huomioon ottaminen puolen
vuokran sijasta. Saksalaisten pankkien tarjoama leasingrahoitus mahdollistaa sen,
että liikevoitosta ei ole koskaan maksettava veroa ja että käyttöomaisuudesta on
maksettava veroa vain osalta sopimuksen voimassaoloaikaa. Koska ilma-alusten
vuokralleottaja ei ole sidottu kaupunkiin, jossa lentokenttä sijaitsee, se voi
sijoittautua kuntaan, jonka asettama elinkeinoverokanta on hyvin alhainen tai veroa
ei jopa kanneta lainkaan.
- 39.
- Näin ollen elinkeinoverosta sellaisille saksalaisille yrityksille aiheutuva taloudellinen
rasite, jotka vuokraavat hyödykkeitä Saksaan sijoittautuneilta vuokralleantajilta, ei
välttämättä vastaa, toisin kuin Saksan hallitus väittää, elinkeinoverosta sellaisille
saksalaisille yrityksille aiheutuvaa taloudellista rasitetta, jotka vuokraavat
hyödykkeitä muuhun jäsenvaltioon sijoittautuneilta vuokralleantajilta.
- 40.
- Pääasiassa kyseessä olevan kaltainen jäsenvaltion lainsäädäntö, jossa verotuksellinen
etu varataan suurimmalle osalle yrityksistä, jotka vuokraavat hyödykkeitä tähän
valtioon sijoittautuneilta vuokralleantajilta, kun taas se evätään aina yrityksiltä, jotka
vuokraavat hyödykkeitä muuhun jäsenvaltioon sijoittautuneilta vuokralleantajilta,
on perustamissopimuksen 59 artiklassa kiellettyä palvelujen tarjoajan
sijoittautumispaikkaan perustuvaa erilaista kohtelua.
- 41.
- Tällaista erilaista kohtelua ei voida perustella verojärjestelmän johdonmukaisuuteen
liittyvillä syillä.
- 42.
- Kuten Bundesfinanzhof toteaa 30.12.1996 tekemässään ennakkoratkaisukysymyksen
esittäneen tuomioistuimen mainitsemassa päätöksessä, pelkällä verovelvolliselle
myönnetyn verotuksellisen edun, kuten sen, että saksalaisilla Saksaan
sijoittautuneilta vuokralleantajilta hyödykkeitä vuokraavilla yrityksillä ei ole
velvollisuutta toteuttaa riidanalaisia lisäyksiä, ja toisen verovelvollisen kohtaaman
epäedullisen verokohtelun, kuten kyseisten vuokranantajien
elinkeinoverovelvollisuuden, välisellä välillisellä yhteydellä ei voida perustella sitä,
että saksalaisia yrityksiä kohdellaan verotuksessa eri tavalla sen mukaan,
vuokraavatko ne hyödykkeitä Saksaan vai muihin jäsenvaltioihin sijoittautuneilta vuokranantajilta.
- 43.
- Toisin kuin Finanzamt esittää, tällaista erilaista kohtelua ei voida perustella
myöskään sillä, että muuhun jäsenvaltioon sijoittautuneen vuokralleantajan on siellä
maksettava vain vähäistä veroa.
- 44.
- Mahdollinen palvelujen tarjoajien saama verotuksellinen etu, joka johtuu niiden
siinä jäsenvaltiossa maksaman veron vähäisyydestä, johon ne ovat sijoittautuneet,
ei oikeuta toista jäsenvaltiota perustelemaan sillä tähän valtioon sijoittautuneiden
palvelujen saajien epäedullisempaa verokohtelua (ks. EY:n perustamissopimuksen
52 artiklan [josta on muutettuna tullut EY 43 artikla] osalta em. asia komissio v.
Ranska, tuomion 21 kohta ja em. asia Asscher, tuomion 53 kohta).
- 45.
- Kuten komissio on perustellusti huomauttanut, tällaiset luonteeltaan hyvittävät
verotukselliset maksut vahingoittaisivat itse sisämarkkinoiden perusteita.
- 46.
- Kansalliselle tuomioistuimelle on siten vastattava, että pääasiassa kyseessä olevan
kaltainen elinkeinoveroa koskeva kansallinen lainsäädäntö on
perustamissopimuksen 59 artiklan vastainen.
Oikeudenkäyntikulut
- 47.
- Yhteisöjen tuomioistuimelle huomautuksensa esittäneille Saksan hallitukselle ja
komissiolle aiheutuneita oikeudenkäyntikuluja ei voida määrätä korvattaviksi.
Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely yhteisöjen tuomioistuimessa on
välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä
vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen
korvaamisesta.
Näillä perusteilla
YHTEISÖJEN TUOMIOISTUIN
on ratkaissut Finanzgericht Münsterin 28.7.1997 antamassaan päätöksessä esittämän
kysymyksen seuraavasti:
Pääasiassa kyseessä olevan kaltainen elinkeinoveroa koskeva kansallinen
lainsäädäntö on EY:n perustamissopimuksen 59 artiklan (josta on muutettuna
tullut EY 49 artikla) vastainen.
Rodríguez Iglesias Moitinho de Almeida Edward
Sevón Kapteyn Gulmann Puissochet
Hirsch Jann Ragnemalm Wathelet
|
Julistettiin Luxemburgissa 26 päivänä lokakuuta 1999.
R. Grass
G. C. Rodríguez Iglesias
kirjaaja
presidentti