YHTEISÖJEN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO
21 päivänä syyskuuta 1999 (1)
Pakollinen kuuluminen toimialakohtaiseen eläkejärjestelmään
Yhteensoveltuvuus kilpailusääntöjen kanssa Toimialakohtaisen eläkekassan
määrittely yritykseksi
Asiassa C-67/96,
jonka Kantongerecht te Arnhem (Alankomaat) on saattanut EY:n
perustamissopimuksen 177 artiklan (josta on tullut EY 234 artikla) nojalla
yhteisöjen tuomioistuimen käsiteltäväksi saadakseen tässä kansallisessa
tuomioistuimessa vireillä olevassa asiassa
Albany International BV
vastaan
Stichting Bedrijfspensioenfonds Textielindustrie
ennakkoratkaisun EY:n perustamissopimuksen 85, 86 ja 90 artiklan (joista on tullut
EY 81, EY 82 ja EY 86 artikla) tulkinnasta,
YHTEISÖJEN TUOMIOISTUIN,
toimien kokoonpanossa: presidentti G. C. Rodríguez Iglesias, jaostojen
puheenjohtajat J.-P. Puissochet, G. Hirsch ja P. Jann sekä tuomarit J. C. Moitinho
de Almeida (esittelevä tuomari), C. Gulmann, J. L. Murray, D. A. O. Edward,
H. Ragnemalm, L. Sevón ja M. Wathelet,
julkisasiamies: F. G. Jacobs,
kirjaaja: johtava hallintovirkamies D. Louterman-Hubeau,
ottaen huomioon kirjalliset huomautukset, jotka sille ovat esittäneet
Albany International BV, edustajinaan asianajajat T. R. Ottervanger,
Rotterdam, ja H. van Coeverden, Haag,
Stichting Bedrijfspensioenfonds Textielindustrie, edustajinaan asianajajat
E. Lutjens, Amsterdam, ja M. O. Meulenbelt, Utrecht,
Alankomaiden hallitus, asiamiehenään ulkoasiainministeriön oikeudellinen
neuvonantaja A. Bos,
Saksan hallitus, asiamiehinään liittovaltion talousministeriön ministerineuvos
E. Röder ja saman ministeriön ylijohtaja C.-D. Quassowski,
Ranskan hallitus, asiamiehinään ulkoasiainministeriön oikeudellisen osaston
kansainvälistä talousoikeutta ja yhteisön oikeutta koskevia asioita hoitavan
jaoston jaostopäällikkö K. Rispal-Bellanger ja saman osaston
ulkoasiainsihteeri C. Chavance,
Euroopan yhteisöjen komissio, asiamiehenään oikeudellisen yksikön
virkamies W. Wils,
ottaen huomioon suullista käsittelyä varten laaditun kertomuksen,
kuultuaan Albany International BV:n, edustajanaan T. R. Ottervanger; Stichting
Bedrijfspensioenfonds Textielindustrien, edustajinaan E. Lutjens ja
M. O. Meulenbelt; Alankomaiden hallituksen, asiamiehenään ulkoasiainministeriön
Eurooppa-oikeuden yksikön päällikkö M. A. Fierstra; Ranskan hallituksen,
asiamiehenään C. Chavance; Ruotsin hallituksen, edustajanaan
ulkoasiainministeriön EU-asioita hoitavan oikeudellisen osaston ulkoasiainneuvos
A. Kruse, ja komission, asiamiehenään W. Wils, 17.11.1998 pidetyssä istunnossa
esittämät suulliset huomautukset,
kuultuaan julkisasiamiehen 28.1.1999 pidetyssä istunnossa esittämän
ratkaisuehdotuksen,
on antanut seuraavan
tuomion
- 1.
- Kantongerecht te Arnhem on esittänyt yhteisöjen tuomioistuimelle 4.3.1996
tekemällään päätöksellä, joka on saapunut yhteisöjen tuomioistuimeen 11.3.1996,
EY:n perustamissopimuksen 177 artiklan (josta on tullut EY 234 artikla) nojalla
kolme ennakkoratkaisukysymystä EY:n perustamissopimuksen 85, 86 ja 90 artiklan
(joista on tullut EY 81, EY 82 ja EY 86 artikla) tulkinnasta.
- 2.
- Nämä kysymykset on esitetty asiassa, jossa vastapuolina ovat Albany International
BV (jäljempänä Albany) ja Stichting Bedrijfspensioenfonds Textielindustrie
(tekstiiliteollisuuden toimialakohtainen eläkekassa, jäljempänä
Bedrijfspensioenfonds) ja joka koskee sitä, että Albany on kieltäytynyt maksamasta
eläkevakuutusmaksuja vuodelta 1989 sen vuoksi, että sen mukaan pakollinen
eläkekassaan kuuluminen, jonka perusteella siltä on vaadittu vakuutusmaksujen
maksamista, on ristiriidassa EY:n perustamissopimuksen 3 artiklan g alakohdan
(josta on muutettuna tullut EY 3 artiklan 1 kohdan g alakohta) sekä
perustamissopimuksen 85, 86 ja 90 artiklan kanssa.
Kansallinen lainsäädäntö
- 3.
- Alankomaiden eläkejärjestelmä muodostuu kolmesta osasta.
- 4.
- Ensimmäinen näistä on lakisääteinen peruseläke, jonka valtio myöntää Algemene
Ouderdomswetin (yleinen vanhuuseläkelaki, jäljempänä AOW) ja Algemene
Nabestaandenwetin (yleinen perhe-eläkelaki) mukaisesti. Tämän pakollisen
lakisääteisen järjestelmän mukaan kaikilla on oikeus pieneen eläkkeeseen, jonka
suuruus on riippumaton aiemmin tosiasiallisesti saadusta palkasta ja joka lasketaan
lakisääteisen vähimmäispalkan perusteella.
- 5.
- Toisena järjestelmän osana ovat lisäeläkkeet, joita myönnetään palkkatyön tai
itsenäisen ammatinharjoittamisen perusteella ja jotka useimmiten täydentävät
peruseläkettä. Näitä lisäeläkkeitä hallinnoidaan yleensä sellaisten kollektiivisten
järjestelmien mukaisesti, joita sovelletaan tiettyyn toimialaan, ammattialaan tai
tietyn yrityksen työntekijöihin, ja hallinnoinnista vastaavat eläkekassat, joihin
kuuluminen on kuten nyt esillä olevissa asioissa tehty pakolliseksi muun muassa
Wet van 17 maart 1949 houdende vaststelling van een regeling betreffende verplichte
deelneming in een bedrijfspensioenfondsin (17.3.1949 annettu laki pakollisesta
kuulumisesta toimialakohtaiseen eläkekassaan, jäljempänä BPW) nojalla.
- 6.
- Kolmantena eläkejärjestelmän osana ovat yksilölliset eläke- tai
henkivakuutussopimukset, joiden tekeminen on vapaaehtoista.
- 7.
- Wet op de loonbelastingissa (palkkaverolaki) säädetään, että eläkevakuutusmaksut
ovat vähennyskelpoisia ainoastaan, jos eläke ei ylitä kohtuullista määrää.
Eläkevakuutusmaksuja ei voida vähentää, jos eläke on tätä suurempi. Tämä määrä
on siinä tapauksessa, että työura on kestänyt 40 vuotta, 70 prosenttia työuran
päättymisajankohtana kyseessä olevalle henkilölle maksetusta palkasta. Tämän
verojärjestelmän seurauksena Alankomaissa myönnetään säännönmukaisesti vain
sellaisia eläkkeitä, joiden suuruus on AOW:n perusteella myönnetty eläke mukaan
lukien 70 prosenttia työntekijän viimeisestä palkasta.
- 8.
- BPW:n 1 §:n 1 momentissa, sellaisena kuin BPW on 11.2.1988 annetulla lailla
muutettuna, säädetään seuraavaa:
1. Tässä laissa ja siihen perustuvissa säännöksissä tarkoitetaan
b. toimialakohtaisella eläkekassalla (bedrijfspensioenfonds) tietyn
toimialan eläkekassaa, johon kerätään varoja joko yksinomaan sellaisia
henkilöitä varten, jotka ovat työntekijöitä tällä toimialalla, taikka
tämän lisäksi myös sellaisia henkilöitä varten, jotka työskentelevät tällä
toimialalla muussa ominaisuudessa kuin työntekijänä.
f. ministerillä sosiaali- ja työministeriä.
- 9.
- Muutetun BPW:n 3 §:ssä säädetään seuraavaa:
1. Ministeri voi sellaisen etujärjestön hakemuksesta, jonka hän katsoo olevan
kyseisellä toimialalla riittävän edustava, ja yhteisymmärryksessä sen ministeriön
päällikön kanssa, jonka toimivaltuuksiin kuuluvat kyseisen toimialan asiat, sekä
kuultuaan Sociaal-Economische Raadia [sosiaali- ja talousasioiden neuvosto] ja
Verzekeringskameria [vakuutuslautakunta] määrätä, että kuuluminen
toimialakohtaiseen eläkekassaan on pakollista kaikille tai tietyille kyseisellä
toimialalla työskenteleville henkilöille.
2. Edellisessä momentissa tarkoitetussa tapauksessa kaikkien kyseisen
momentin mukaisesti asianomaisiin ryhmiin kuuluvien henkilöiden sekä
työntekijöiden osalta heidän työnantajiensa on noudatettava heitä koskevia
eläkekassan perustamiskirjan ja sääntöjen määräyksiä sekä näiden perusteella
annettuja määräyksiä. Näiden määräysten rikkomisen vuoksi ja erityisesti
vakuutusmaksujen maksamatta jättämisen vuoksi voidaan ryhtyä oikeustoimiin.
- 10.
- Muutetun BPW:n 5 §:n 2 momentissa luetellaan useita edellytyksiä sille, että
sosiaali- ja työministeri voi hyväksyä BPW:n 3 §:n 1 momentissa tarkoitetun
hakemuksen siitä, että eläkekassaan kuuluminen tehtäisiin pakolliseksi. Muutetun
BPW:n 5 §:n 2 momentin III ja IV kohdassa säädetään, että toimialakohtaisen
eläkekassan perustamiskirjan ja sääntöjen on riittävästi turvattava
eläkejärjestelmään kuuluvien edut ja että kyseisen toimialan työnantajien ja
työntekijöiden etujärjestöillä on oltava yhtä suuri edustus eläkekassan hallituksessa.
- 11.
- Muutetun BPW:n 5 §:n 2 momentin II kohdan 1 alakohdassa säädetään myös, että
toimialakohtaisen eläkekassan perustamiskirjassa ja säännöissä on oltava
määräykset siitä, missä tapauksissa ja millä edellytyksillä kyseisen toimialan
työntekijöillä ei ole velvollisuutta kuulua kyseiseen eläkekassaan tai missä
tapauksissa ja millä edellytyksillä heidät voidaan vapauttaa tietyistä velvoitteistaan
eläkekassaa kohtaan.
- 12.
- Muutetun BPW:n 5 §:n 3 momentissa täsmennetään seuraavaa:
Ministeri antaa Verzekeringskameria ja Sociaal-Economische Raadia kuultuaan
ohjeet 2 momentin II kohdan 1 alakohdassa tarkoitetuista kysymyksistä. Näitä
ohjeita laadittaessa on lähtökohtana oltava se, että sellaisilla kyseisen toimialan
työntekijöillä, jotka jo kuuluivat yrityskohtaiseen eläkekassaan tai olivat vakuutettuja
henkivakuutusyhtiössä vähintään kuusi kuukautta ennen 3 §:n 1 momentissa
tarkoitetun hakemuksen tekemistä, ei ole velvollisuutta liittyä toimialakohtaiseen
eläkekassaan tai heidät vapautetaan kokonaan tai kohtuullisessa määrin
velvollisuudesta maksaa vakuutusmaksuja, jos ja niin kauan kuin he voivat osoittaa,
että sen ajanjakson osalta, jolloin heillä ei ole velvollisuutta kuulua eläkekassaan
tai heidät on kokonaan tai kohtuullisessa määrin vapautettu velvollisuudesta
vakuutusmaksujen maksamiseen, heille kertyy eläkeoikeuksia vähintään yhtä paljon
kuin heille kertyisi heidän kuuluessaan toimialakohtaiseen eläkekassaan. Ministeri
voi myös antaa ohjeita muista 2 momentissa tarkoitetuista kysymyksistä.
- 13.
- Sosiaali- ja työministeri on antanut muutetun BPW:n 5 §:n 3 momentissa tarkoitetut
ohjeet tekemällä päätöksen, jonka nimenä on Beschikking van 29 december 1952
betreffende de vaststelling van de richtlijnen voor de vrijstelling van deelneming in een
bedrijfspensioenfonds wegens een bijzondere pensioenvoorziening (29.12.1952 tehty
päätös niistä ohjeista, jotka koskevat erityiseen eläkejärjestelmään kuulumisen
vuoksi myönnettävää vapautusta velvollisuudesta kuulua toimialakohtaiseen
eläkekassaan, sellaisena kuin tämä päätös on muutettuna 15.8.1988 tehdyllä
päätöksellä; jäljempänä BPW:n soveltamisohjeet).
- 14.
- BPW:n soveltamisohjeiden, sellaisena kuin ne ovat muutettuina, 1 §:ssä määrätään
seuraavaa:
Toimialakohtainen eläkekassa voi myöntää vapautuksen velvollisuudesta kuulua
tähän kassaan tai velvollisuudesta maksaa siihen vakuutusmaksuja asianomaisen
henkilön hakemuksesta, jos kyseessä oleva työntekijä kuuluu sellaiseen erityiseen
eläkejärjestelmään, joka täyttää seuraavat ehdot:
a. tämän järjestelmän hoitamisesta vastaa yrityskohtainen eläkekassa, toinen
toimialakohtainen eläkekassa tai sellainen vakuutuslaitos, jolla on Wet toezicht
verzekeringsbedrijfin (laki vakuutuslaitosten valvonnasta, Stb. 1986, 638) 10 §:ssä
tarkoitettu todistus, taikka järjestelmä perustuu Algemene burgerlijke pensioenwetiin
(yleinen virkamiesten eläkelaki, Stb. 1986, 540), Spoorwegenpensioenwetiin (laki
rautateiden työntekijöiden ja heidän perheidensä eläkkeistä, Stb. 1986, 541) tai
Algemene militaire pensioenwetiin (yleinen sotilasten eläkelaki, Stb. 1979, 305);
b. ne oikeudet, joita tämän järjestelmän perusteella voidaan saada,
kokonaisuutena tarkastellen vähintäänkin vastaavat toimialakohtaisesta
eläkekassasta saatavia oikeuksia;
c. järjestelmässä on asianmukaisesti turvattu työntekijän oikeudet ja se, ettähän noudattaa velvollisuuksiaan;
d. jos vapautus johtaa eläkekassasta eroamiseen, tämän johdosta eläkekassalle
maksetaan Verzekeringskamerin kohtuullisena pitämä korvaus siitä
vakuutusteknisestä haitasta, joka eläkekassalle mahdollisesti aiheutuu eroamisen
johdosta.
- 15.
- Muutettujen soveltamisohjeiden 5 §:ssä lisätään seuraavaa:
1. Vapautus on myönnettävä, jos 1 §:n a, b ja c kohdassa mainitut edellytykset
täyttyvät ja jos erityistä eläkejärjestelmää sovellettiin vähintään kuusi kuukautta
ennen sen hakemuksen tekemistä, jonka johdosta toimialakohtaiseen eläkekassaan
kuuluminen on tehty pakolliseksi, ja jos on osoitettu, että sen ajanjakson ajalta,
jolloin kyseisellä työntekijällä ei ole velvollisuutta kuulua eläkekassaan tai hänet on
kokonaan tai kohtuullisessa määrin vapautettu velvollisuudesta vakuutusmaksujen
maksamiseen, hänelle kertyy eläkeoikeuksia vähintään yhtä paljon kuin hänelle
kertyisi hänen kuuluessaan toimialakohtaiseen eläkekassaan.
2. Jos erityinen eläkejärjestelmä ei 1 momentissa tarkoitettuna ajankohtana
täytä 1 §:n b kohdassa asetettua edellytystä, on tämän puutteen korjaamista varten
jätettävä riittävä aika, ennen kuin hakemuksesta tehdään päätös.
3. Tämän artiklan mukaisen vapautuksen alkamisajankohtana on oltava se
ajankohta, jolloin toimialakohtaiseen eläkekassaan kuulumisesta on tullut
pakollista.
- 16.
- Muutettujen soveltamisohjeiden 9 §:ssä täsmennetään seuraavaa:
1. Asianomainen henkilö voi saattaa näiden ohjeiden 8 §:ssä tarkoitetut
päätökset Verzekeringskamerin käsiteltäviksi 30 päivän kuluessa siitä, kun päätös
on toimitettu hänelle. Toimialakohtaisen eläkekassan on päätöksen tiedoksiannon
yhteydessä ilmoitettava kirjallisesti asianomaiselle henkilölle edellisessä virkkeessä
tarkoitetusta oikeudesta.
2. Verzekeringskamer antaa tällaisen vaatimusten johdosta tekemänsä
päätöksen tiedoksi kyseiselle toimialakohtaiselle eläkekassalle ja vaatimukset
tehneille henkilöille.
- 17.
- Verzekeringskamerin ratkaisu perustuu pyrkimykseen löytää sovintoratkaisu.
Kyseessä ei ole sitova päätös. Verzekeringskamerin ratkaisua ei voida saattaa toisen
viranomaisen käsiteltäväksi, eikä siitä voida valittaa.
- 18.
- BPW:n säännösten lisäksi niihin toimialakohtaisiin eläkekassoihin, joihin
kuulumisesta on tehty pakollista, sovelletaan Wet van 15 mei 1962 houdende regelen
betreffende pensioen- en spaarvorzieningenia (eläke- ja säästökassoista 15.5.1962
annettu laki, jota on sittemmin muutettu useasti; jäljempänä PSW).
- 19.
- PSW:llä pyritään turvaamaan mahdollisuuksien mukaan se, että työntekijöitä
kohtaan olevat eläkesitoumukset todellisuudessa täytetään.
- 20.
- Tässä tarkoituksessa PSW:n 2 §:n 1 momentissa asetetaan työnantajille velvollisuus
valita yksi sellaisesta kolmesta järjestelmästä, joilla pyritään erottamaan eläkkeitä
varten kerätyt varat yrityksen muista varoista. Työnantaja voi liittyä
toimialakohtaiseen eläkekassaan, perustaa yrityskohtaisen eläkekassan tai ottaa
yksilöllisiä tai ryhmähenkivakuutuksia jostain vakuutusyhtiöstä.
- 21.
- PSW:n 1 §:n 6 momentissa täsmennetään, että PSW:tä sovelletaan myös sellaisiin
toimialakohtaisiin eläkekassoihin, joihin kuulumisesta on tehty BPW:n mukaisesti
pakollista.
- 22.
- PSW:ssä säädetään myös tietyistä edellytyksistä, jotka toimialakohtaisten
eläkekassojen perustamiskirjojen ja sääntöjen on täytettävä. PSW:n 4 §:ssä
säädetään tältä osin, että tällaisen eläkekassan perustamisesta on tehtävä ilmoitus
sosiaali- ja työministerille ja Verzekeringskameriin. PSW:n 6 §:n 1 momentissa
vahvistetaan, että toimialakohtaisen eläkekassan hallituksessa on oltava yhtä paljon
sekä kyseisen toimialan työntekijöiden että työnantajien etujärjestöjen edustajia.
- 23.
- PSW:n 9 ja 10 §:ään sisältyvät säännökset kerättyjen varojen hallinnoimisesta. Tätä
koskeva yleissäännös sisältyy 9 §:ään, jonka mukaan eläkekassan on siirrettävä
eläkesitoumuksiin liittyvä riski tai jälleenvakuutettava se. PSW:n 10 §:ssä säädetään
poikkeuksena tästä säännöstä, että eläkekassat voivat itse omalla vastuullaan
hallinnoida kerättyjä varoja ja sijoittaa ne. Voidakseen tehdä näin eläkekassan on
esitettävä toimivaltaisille viranomaisille toimintasuunnitelma, jossa täsmennetään
yksityiskohtaisesti se, miten eläkekassa aikoo hallita vakuutusriskin ja taloudellisen
riskin. Tälle suunnitelmalle on saatava Verzekeringskamerin hyväksyntä. Lisäksi
eläkekassojen toimintaa valvotaan jatkuvasti. Verzekeringkamerin hyväksyttäväksi
on säännöllisesti esitettävä kyseisen vakuutusjärjestelmän tappioita ja voittoja
koskeva kirjanpito.
- 24.
- Lisäksi PSW:n 1316 §:ään sisältyvät säännökset kerättyjen varojen sijoittamisesta.
PSW:n 13 §:n mukaan eläkejärjestelmän varojen ja odotettavissa olevien tulojen on
yhdessä riitettävä eläkesitoumusten kattamiseen. PSW:n 14 §:ssä täsmennetään, että
varat on sijoitettava turvaavasti.
Kansallisen tuomioistuimen käsiteltävänä oleva asia
- 25.
- Bedrijfspensioenfonds on perustettu BPW:n mukaisesti. Siihen kuuluminen on tehty
pakolliseksi sosiaali- ja työministerin 4.12.1975 tekemällä päätöksellä (jäljempänä
päätös pakollisesta kuulumisesta eläkekassaan).
- 26.
- Albanylla on tekstiilialan yritys, joka on kuulunut Bedrijfspensioenfondsiin vuodesta
1975 alkaen.
- 27.
- Bedrijfspensioenfondsin hallinnoimassa eläkejärjestelmässä eläkkeet olivat
kiinteämääräisiä vuoteen 1989 asti. Työntekijöille myönnetty eläke ei ollut
prosentuaalinen osuus heidän palkastaan, vaan se oli jokaisen työntekijän osalta
kiinteä määrä. Albany katsoi, että tämän järjestelmän mukainen eläketurva oli liian
heikko, minkä vuoksi se otti vuonna 1981 eräästä vakuutusyhtiöstä
lisäeläkevakuutuksen työntekijöilleen, jotta se kokonaiseläke, johon työntekijöillä
olisi oikeus työskenneltyään 40 vuotta, olisi 70 prosenttia heidän viimeisestä
palkastaan.
- 28.
- Bedrijfspensioenfonds muutti eläkejärjestelmäänsä 1.1.1989 alkavin vaikutuksin.
Uuden järjestelmän mukaan työntekijät saavat eläkkeen, jonka suuruus on
70 prosenttia viimeisestä palkasta.
- 29.
- Bedrijfspensioenfondsin eläkejärjestelmän muuttamisen jälkeen Albany pyysi
22.7.1989 vapautusta järjestelmään kuulumisesta. Bedrijfspensioenfonds hylkäsi
tämän hakemuksen 28.12.1990. Bedrijfspensioenfonds katsoi, että BPW:n
soveltamisohjeiden mukaan tällainen vapautus oli myönnettävä ainoastaan, jos
soveltamisohjeissa vahvistetut edellytykset täyttyvät ja jos erityisiä eläkejärjestelyjä
on jo sovellettu vähintään kuusi kuukautta ennen kuin työmarkkinaosapuolet
jättävät hakemuksen, jonka perusteella toimialakohtaiseen eläkejärjestelmään
kuuluminen on tehty pakolliseksi.
- 30.
- Albany saattoi Bedrijfspensioenfondsin päätöksen Verzekeringskamerin
käsiteltäväksi. Verzekeringskamer katsoi 18.3.1992 tekemässään päätöksessä, että
Bedrijfspensioenfondsilla ei ollut tässä asiassa velvollisuutta myöntää vapautusta,
mutta oli perusteltuja syitä sille, että se käyttäisi toimivaltaansa vapautusten
myöntämiseen tai ainakin antaisi Albanylle mahdollisuuden irtisanoutua
järjestelmästä tietyn ajan kuluessa, koska Albanylla oli ollut lisäeläkevakuutus
henkilökuntaansa varten jo useita vuosia ja koska tämä järjestelmä vastasi 1.1.1989
alkaen kyseistä Bedrijfspensioenfondsin hallinnoimaa järjestelmää.
- 31.
- Bedrijfspensioenfonds ei kuitenkaan noudattanut tätä Verzekeringskamerin
näkemystä, vaan se haki Albanya vastaan maksamismääräyksen, joka annettiin sille
tiedoksi 11.11.1992 ja jossa Albany velvoitettiin maksamaan
36 700,29 Alankomaiden guldenia (NLG) eli määrä, joka vastasi vuoden 1989
vakuutusmaksuja ja niille kertynyttä korkoa, perintäkuluja, muita kuin oikeudellisia
kuluja ja oikeudellisista palveluista perittyjä kuluja.
- 32.
- Albany on vastustanut tätä maksamismääräystä Kantongerecht te Arnhemissa. Se
on muun muassa esittänyt, että pakollinen kuuluminen Bedrijfspensioenfondsiin on
ristiriidassa perustamissopimuksen 3 artiklan g alakohdan, EY:n
perustamissopimuksen 52 ja 59 artiklan (joista on muutettuna tullut EY 43 ja
EY 49 artikla) ja perustamissopimuksen 85, 86 ja 90 artiklan kanssa.
- 33.
- Albanyn mukaan sille aiheutuu haittaa siitä, että Bedrijfspensioenfonds ei myönnä
sille vapautusta. Albanyn käyttämä vakuutusyhtiö nimittäin myöntää sille
huonommat vakuutusehdot sen vuoksi, että Albanyn on kuuluttava
Bedrijfspensioenfondsin hallinnoimaan lisäeläkejärjestelmään. Lisäksi Albany
väittää, että toiset toimialakohtaiset eläkekassat, kuten Bedrijfspensioenfonds voor
de Bouwnijverheid ja Bedrijfspensioenfonds voor het Schildersbedrijf, ovat
myöntäneet toisin kuin Bedrijfspensioenfonds väittää vapautuksen sellaisille
yrityksille, jotka ovat aiemmin liittyneet lisäeläkejärjestelmään.
- 34.
- Bedrijfspensioenfonds on väittänyt, että sillä ei ole tässä asiassa oikeudellista
velvollisuutta vaaditun vapautuksen myöntämiseen. Tuomioistuimet voivat siksi
tutkia vain tietyissä rajoissa päätöksen vapautuksen myöntämisestä. BPW:n 5 §:n
3 momentin mukaan velvollisuus vapautuksen myöntämiseen on olemassa
ainoastaan, jos yritys on liittynyt vastaavana pidettävään eläkejärjestelmään
vähintään kuutta kuukautta ennen sitä, kun kuulumisesta toimialakohtaiseen
eläkekassaan tehdään pakollista. Tämä velvollisuus koskee ainoastaan ensimmäistä
Bedrijfspensioenfondsiin liittymistä, eikä sitä sovelleta muutettaessa eläkekassan
sääntöjä. Bedrijfspensioenfonds on lisäksi korostanut sitä, miten tärkeää on, että
säilytetään asianmukainen yhteisvastuuseen perustuva eläkejärjestelmä, josta
hyötyvät kaikki tekstiilialan työntekijät ja yritykset, ja se on viitannut siihen, että jos
Albanylle myönnettäisiin vapautus, eläkekassa menettäisi 110 vakuutettua noin
8 800 vakuutetustaan.
- 35.
- Kantongerecht on yhtynyt Verzekeringskamerin näkemykseen, jonka mukaan
Albanyn lisäeläkejärjestelmää oli pidettävä 1.1.1989 alkaen Bedrijfspensioenfondsin
eläkejärjestelmää vastaavana. Kantongerecht on korostanut sitä, että
toimialakohtaisen eläkekassan ja kassaan kuuluvan oikeussubjektin välisiin suhteisiin
sovelletaan kohtuusperiaatetta ja hyvän hallinnon periaatetta. Näin ollen
toimialakohtaisen eläkekassan on tehdessään päätöstä vapautuksen myöntämisestä
otettava Verzekeringskamerin kaltaisen lakisääteisen ja riippumattoman
asiantuntijaelimen kanta huomioon mahdollisuuksien mukaan.
- 36.
- Kantongerecht on todennut, että yhdistetyissä asioissa C-430/93 ja C-431/93, Van
Schijndel ja Van Veen, 14.12.1995 antamassaan tuomiossa (Kok. 1995, s. I-4705)
yhteisöjen tuomioistuin jätti vastaamatta kolmeen viimeiseen kysymykseen, jotka
koskivat sitä, onko Alankomaissa sovellettu järjestelmä, jossa ammattialakohtaiseen
eläkekassaan kuuluminen voidaan tehdä pakolliseksi, ristiriidassa Euroopan
yhteisön kilpailusääntöjen kanssa.
- 37.
- Tässä tilanteessa Kantongerecht te Arnhem on tehnyt asian ratkaisemisen
lykkäämisestä päätöksen, jossa viitataan 19.4.1993, 17.1.1994 ja 9.1.1995 tehtyihin
välipäätöksiin ja jossa esitetään yhteisöjen tuomioistuimelle seuraavat
ennakkoratkaisukysymykset:
1. Onko [BPW:n] 1 §:n 1 momentin b alakohdan mukainen toimialakohtainen
eläkekassa EY:n perustamissopimuksen 85, 86 tai 90 artiklassa tarkoitettuyritys?
2. Jos vastaus ensimmäiseen kysymykseen on myöntävä, onko päätös siitä, että
teollisuusyritysten on kuuluttava eläkekassaan, sellainen jäsenvaltion
toimenpide, joka estää yrityksiin sovellettavien kilpailusääntöjen tehokkaan
vaikutuksen?
3. Jos toiseen kysymykseen on vastattava kieltävästi, voiko pakollinen
kuuluminen olla ristiriidassa perustamissopimuksen 90 artiklan kanssa
muiden olosuhteiden perusteella, ja jos näin on, mitä tällaiset olosuhteet
ovat?
Tutkittavaksi ottaminen
- 38.
- Alankomaiden ja Ranskan hallitukset sekä komissio epäilevät sitä, voidaanko
esitetyt kysymykset ottaa tutkittavaksi, koska ennakkoratkaisupyynnössä ei ole
esitetty riittävän täsmällisiä tietoja kyseiseen oikeusriitaan liittyvistä tosiseikoista ja
oikeudellisista seikoista. Koska kansallinen tuomioistuin ei ole niiden käsityksen
mukaan esittänyt yksityiskohtaisia tietoja sen käsiteltävänä olevaan oikeusriitaan
sovellettavasta lainsäädännöstä, Bedrijfspensioenfondsin perustamiseen liittyvistä
seikoista eikä Bedrijfspensioenfondsin toimintaa koskevista säännöistä, yhteisöjen
tuomioistuin ei voi antaa näiden asioiden ratkaisemisen kannalta hyödyllistä
tulkintaa yhteisön oikeudesta, eivätkä jäsenvaltiot ja muut kyseessä olevat osapuolet
pysty esittämään sellaisia kirjallisia huomautuksia, joissa ehdotettaisiin jotain
ratkaisua ennakkoratkaisukysymyksiin.
- 39.
- Tältä osin on syytä muistuttaa oikeuskäytännössä vakiintuneesti katsotun, että koska
ennakkoratkaisulla on pyrittävä antamaan kansalliselle tuomioistuimelle hyödyllinen
tulkinta yhteisön oikeudesta, kansallisen tuomioistuimen on määriteltävä
esittämiinsä kysymyksiin liittyvät tosiasiat ja oikeudelliset seikat tai ainakin
selostettava ne tosiseikkoja koskevat lähtökohdat, joihin nämä kysymykset
perustuvat. Nämä edellytykset koskevat erityisesti tiettyjä aloja, kuten kilpailua,
joille on luonteenomaista tosiseikkojen ja oikeudellisten seikkojen monimutkaisuus
(ks. mm. yhdistetyt asiat C-320/90C-322/90, Telemarsicabruzzo ym., tuomio
26.1.1993, Kok. 1993, s. I-393, 6 ja 7 kohta; asia C-284/95, Safety Hi-Tech, tuomio
14.7.1998, Kok. 1998, s. I-4301, 69 ja 70 kohta ja asia C-341/95, Bettati, tuomio
14.7.1998, Kok. 1998, s. I-4355, 67 ja 68 kohta).
- 40.
- Ennakkoratkaisupyynnöissä annetut tiedot eivät ole tarpeen ainoastaan sen vuoksi,
että yhteisöjen tuomioistuin voi niiden perusteella antaa asian ratkaisun kannalta
hyödyllisiä vastauksia, vaan myös siksi, että jäsenvaltioiden hallituksilla ja tietyillä
muilla osapuolilla on niiden perusteella mahdollisuus esittää huomautuksensa EY:n
tuomioistuimen perussäännön 20 artiklan mukaisesti. Yhteisöjen tuomioistuimen on
huolehdittava siitä, että kyseiset osapuolet voivat käyttää tätä mahdollisuuttaan,
ottaen huomioon se, että edellä mainitun artiklan mukaan ainoastaan
ennakkoratkaisupyynnöt annetaan tiedoksi näille osapuolille (ks. mm. yhdistetyt
asiat C-128/97 ja C-137/97, Testa ja Modesti, määräys 30.4.1998, Kok. 1998,
s. I-2181, 6 kohta ja asia C-325/98, Anssens, määräys 11.5.1999, 8 kohta, ei vielä
julkaistu oikeustapauskokoelmassa).
- 41.
- Niistä huomautuksista, joita jäsenvaltioiden hallitukset ja muut osapuolet ovat nyt
käsiteltävänä olevassa asiassa esittäneet EY:n tuomioistuimen perussäännön
20 artiklan mukaisesti, ilmenee kuitenkin, että nämä osapuolet ovat saaneet
ennakkoratkaisupyynnöistä siinä määrin tietoja, että ne ovat voineet esittää
asianmukaisesti näkemyksensä yhteisöjen tuomioistuimelle esitetyistä kysymyksistä.
- 42.
- Lisäksi Ranskan hallitus viittaa huomautuksissaan nimenomaisesti yhdistetyissä
asioissa C-115/97, C-116/97 ja C-117/97, Brentjens (josta annetaan tänään tuomio,
jota ei siis vielä ole julkaistu oikeustapauskokoelmassa) esittämiinsä huomautuksiin,
joissa viitataan nimenomaisesti asiaan C-219/97, Drijvende Bokken (josta annetaan
tänään tuomio; ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa), ja komissio puolestaan
viittaa huomautuksissaan tähän viimeksi mainittuun asiaan. Kuitenkin siinä
ennakkoratkaisupyynnössä, jonka johdosta asia Drijvende Bokken joka myöskin
koskee sitä, onko pakollinen kuuluminen toimialakohtaiseen eläkekassaan
ristiriidassa yhteisön kilpailusääntöjen kanssa on tullut vireille, on esitetty
yksityiskohtaiset tiedot kansallisen tuomioistuimen käsiteltävinä olevaan
oikeusriitaan sovellettavasta lainsäädännöstä.
- 43.
- Vaikka Alankomaiden ja Ranskan hallitukset olisivatkin nyt esillä olevassa asiassa
voineet katsoa, etteivät ne pysty kansallisen tuomioistuimen esittämien tietojen
perusteella ottamaan tietyiltä osin kantaa yhteisöjen tuomioistuimelle esitettyihin
kysymyksiin, on syytä korostaa, että näitä tietoja ovat täydentäneet ne tiedot, jotka
sisältyvät kansallisen tuomioistuimen toimittamiin asiakirjoihin, kirjallisiin
huomautuksiin ja niihin vastauksiin, jotka on annettu yhteisöjen tuomioistuimen
esittämiin kysymyksiin. Kaikki nämä tiedot, jotka on toistettu kertomuksessa
suullista käsittelyä varten, on toimitettu jäsenvaltioiden hallituksille ja muille asian
osapuolille suullisen käsittelyn järjestämistä silmällä pitäen, ja nämä osapuolet ovat
voineet halutessaan esittää suullisessa käsittelyssä täydennyksiä näkemyksiinsä.
- 44.
- Lopuksi on syytä todeta, että yhteisöjen tuomioistuin on voinut saada kansallisen
tuomioistuimen esittämien tietojen ja niitä tarpeellisessa määrin täydentävien edellä
mainittujen tietojen perusteella sellaisen käsityksen kyseiseen oikeusriitaan liittyvistä
tosiseikoista ja oikeudellisista seikoista, että se voi tulkita yhteisön kilpailusääntöjä
pitäen silmällä tässä oikeusriidassa kyseessä olevaa tilannetta.
- 45.
- Näin ollen ennakkoratkaisukysymykset voidaan ottaa tutkittavaksi.
Toinen ennakkoratkaisukysymys
- 46.
- Toisella kysymyksellään, joka on syytä käsitellä ensiksi, kansallinen tuomioistuin
haluaa tietää, kielletäänkö perustamissopimuksen 3 artiklan g alakohdassa sekä
EY:n perustamissopimuksen 5 artiklassa (josta on tullut EY 10 artikla) ja
perustamissopimuksen 85 artiklassa se, että viranomaiset tekevät tietyn toimialan
työnantajia ja työntekijöitä edustavien etujärjestöjen hakemuksesta päätöksen, jonka
mukaan toimialakohtaiseen eläkekassaan kuuluminen on pakollista.
- 47.
- Albany väittää, että työmarkkinaosapuolten hakemusta siitä, että toimialakohtaiseen
eläkekassaan kuuluminen tehtäisiin pakolliseksi, on pidettävä tällä toimialalla
toimivien yritysten välisenä sopimuksena, joka on kielletty perustamissopimuksen
85 artiklan 1 kohdassa.
- 48.
- Albanyn mukaan tällainen sopimus rajoittaa kilpailua kahdella tavalla. Ensinnäkin
pakollisen järjestelmän hallinnointi uskotaan vain yhdelle vakuutuksenantajalle,
millä riistetään kyseisellä alalla toimivilta yrityksiltä mahdollisuus liittyä sellaiseen
tästä poikkeavaan eläkejärjestelmään, jota hallinnoivat muut vakuutuksenantajat.
Toiseksi tällä sopimuksella suljetaan nämä vakuutuksenantajat pois
eläkevakuutusmarkkinoiden merkittävältä osalta.
- 49.
- Tällaisen sopimuksen kilpailuvaikutukset ovat Albanyn mukaan tuntuvia, koska
se koskee Alankomaiden tekstiiliteollisuutta kokonaisuudessaan. Näitä seurauksia
vahvistaa Albanyn mukaan se kumulatiivinen vaikutus, joka aiheutuu siitä, että
eläkejärjestelmiin kuuluminen on tehty pakolliseksi useilla toimialoilla ja näiden
toimialojen kaikkien yritysten osalta.
- 50.
- Lisäksi Albanyn mukaan tämä sopimus vaikuttaa jäsenvaltioiden väliseen kauppaan,
koska se koskee yrityksiä, joiden toiminta ulottuu muihin jäsenvaltioihin, ja koska
sillä poistetaan muiden jäsenvaltioiden vakuutuksenantajilta mahdollisuus tarjota
Alankomaissa täydellisiä eläkejärjestelmiä joko niin, että ne tarjoavat palvelujaan
jäsenvaltiosta toiseen, tai niin, että ne perustavat sinne tytäryhtiöitä tai sivuliikkeitä.
- 51.
- Albany katsoo, että kun viranomaiset antoivat nyt kyseessä olevat säännökset ja kun
ne hyväksyivät työmarkkinaosapuolten hakemuksen siitä, että toimialakohtaiseen
eläkekassaan kuuluminen tehdään pakolliseksi, ne edistivät kyseisillä aloilla
toimivien yritysten perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohdan vastaisten
sopimusten toteuttamista ja noudattamista tai vahvistivat tällaisten sopimusten
vaikutuksia, millä ne ovat rikkoneet perustamissopimuksen 3 artiklan g alakohtaa
sekä 5 ja 85 artiklaa.
- 52.
- Toiseen kysymykseen vastaamiseksi on siis tutkittava, onko perustamissopimuksen
85 artiklan vastaista se, että tietyn toimialan työnantajia ja työntekijöitä edustavat
etujärjestöt päättävät kollektiivisella sopimuksellaan perustaa tämän toimialan
osalta yhden ainoan eläkekassan, jonka tehtäväksi annetaan lisäeläkejärjestelmän
hallinnointi, ja päättävät pyytää viranomaisilta sitä, että tähän eläkekassaan
kuuluminen tehtäisiin pakolliseksi kaikkien tämän toimialan työntekijöiden osalta.
- 53.
- Aluksi on syytä todeta, että perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohdassa kielletään
kaikki sellaiset yritysten väliset sopimukset, yritysten yhteenliittymien päätökset sekä
yritysten yhdenmukaistetut menettelytavat, jotka ovat omiaan vaikuttamaan
jäsenvaltioiden väliseen kauppaan ja joiden tarkoituksena on estää, rajoittaa tai
vääristää kilpailua yhteismarkkinoilla tai joista seuraa, että kilpailu estyy, rajoittuu
tai vääristyy yhteismarkkinoilla. Tämän määräyksen tärkeyden vuoksi
perustamissopimuksen laatijat ovat ottaneet perustamissopimuksen 85 artiklan
2 kohtaan nimenomaisen määräyksen siitä, että tässä artiklassa kielletyt sopimukset
ja päätökset ovat mitättömiä.
- 54.
- Seuraavaksi on todettava, että EY:n perustamissopimuksen 3 artiklan g ja
i alakohdan (joista on muutettuna tullut EY 3 artiklan 1 kohdan g ja j alakohta)
mukaan yhteisön toimintaan sisältyy paitsi järjestelmä, jolla taataan, ettei kilpailu
sisämarkkinoilla vääristy, myös sosiaalipolitiikka. EY:n perustamissopimuksen
2 artiklassa (josta on muutettuna tullut EY 2 artikla) määrätään, että yhteisön
päämääränä on muun muassa edistää taloudellisen toiminnan sopusointuista ja
tasapainoista kehitystä ja työllisyyden ja sosiaalisen suojelun korkeaa tasoa.
- 55.
- Tältä osin EY:n perustamissopimuksen 118 artiklassa (EY:n perustamissopimuksen
117120 artikla on korvattu EY 136143 artiklalla) määrätään, että komission
tehtävänä on edistää jäsenvaltioiden kiinteää yhteistoimintaa sosiaalialalla ja
erityisesti asioissa, jotka koskevat järjestäytymisoikeutta sekä työnantajien ja
työntekijöiden välisiä kollektiivisia neuvotteluja.
- 56.
- EY:n perustamissopimuksen 118 b artiklassa (EY:n perustamissopimuksen
117120 artikla on korvattu EY 136143 artiklalla) lisätään tältä osin, että komissio
pyrkii Euroopan tasolla edistämään työmarkkinaosapuolten välistä vuoropuhelua,
joka voi johtaa sopimussuhteisiin, jos osapuolet niin haluavat.
- 57.
- Lisäksi sosiaalipolitiikasta tehdyn sopimuksen (EYVL 1992, C 191, s. 91)
1 artiklassa määrätään, että yhteisön ja jäsenvaltioiden tavoitteena on muun muassa
elin- ja työolosuhteiden parantaminen, riittävä sosiaalinen suojelu,
työmarkkinaosapuolten välinen vuoropuhelu, inhimillisten voimavarojen
kehittäminen tarkoituksena saavuttaa korkea ja kestävä työllisyystaso ja
työmarkkinoilta syrjäytymisen torjuminen.
- 58.
- Saman sopimuksen 4 artiklan 1 ja 2 kohdassa määrätään, että
työmarkkinaosapuolten välinen vuoropuhelu yhteisön tasolla voi johtaa osapuolten
niin halutessa sopimussuhteisiin, mukaan lukien sopimusten tekeminen, ja että
tällaiset sopimukset pannaan täytäntöön joko työmarkkinaosapuolten ja
jäsenvaltioiden omien menettelyjen ja käytäntöjen mukaisesti tai,
allekirjoittajaosapuolten yhteisestä pyynnöstä, neuvoston komission esityksestä
tekemällä päätöksellä.
- 59.
- Työnantajia ja työntekijöitä edustavien etujärjestöjen välisillä kollektiivisilla
sopimuksilla on tosin luonnostaan tiettyjä kilpailua rajoittavia vaikutuksia. Ne
sosiaaliset päämäärät, joihin näillä sopimuksilla pyritään, vaarantuisivat kuitenkin
vakavalla tavalla, jos työmarkkinaosapuoliin sovellettaisiin perustamissopimuksen
85 artiklan 1 kohtaa silloin, kun ne pyrkivät yhdessä löytämään keinoja työllisyyden
ja työehtojen parantamiseksi.
- 60.
- Kun siis perustamissopimuksen määräyksiä tulkitaan tarkoituksen- ja
johdonmukaisella tavalla, näistä määräyksistä ilmenee kokonaisuutena tarkasteltuna,
että työmarkkinaosapuolten kollektiivisten neuvottelujensa päätteeksi tekemät
sopimukset tällaisten päämäärien saavuttamiseksi eivät luonteensa ja kohteensa
vuoksi kuulu perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan.
- 61.
- Tämän vuoksi on tutkittava, onko nyt kyseessä olevan sopimuksen luonteen ja
kohteen vuoksi katsottava, ettei se kuulu perustamissopimuksen 85 artiklan
1 kohdan soveltamisalaan.
- 62.
- Ensinnäkin on todettava, että samoin kuin sellaiset työmarkkinaosapuolten
vuoropuheluun perustuvat sopimukset, jotka on mainittu edellä, myös nyt kyseessä
oleva sopimus on tehty kollektiivisen sopimuksen muodossa työnantajia ja
työntekijöitä edustavien etujärjestöjen kollektiivisten neuvottelujen tuloksena.
- 63.
- Toiseksi sopimuksen kohteen osalta on todettava, että kyseisellä sopimuksella on
perustettu tietyn toimialan osalta lisäeläkejärjestelmä, jota hallinnoi eläkekassa,
johon kuuluminen voidaan tehdä pakolliseksi. Kokonaisuutena tarkasteltuna
tällaisen järjestelmän tavoitteena on taata tietty eläkkeiden taso kaikille tämän
toimialan työntekijöille, ja näin se osaltaan parantaa suoraan yhtä työntekijöiden
työehtoa eli työstä saatavaa vastiketta.
- 64.
- Näin ollen on katsottava, että nyt kyseessä oleva sopimus ei luonteensa ja
kohteensa vuoksi kuulu perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohdan
soveltamisalaan.
- 65.
- Seuraavaksi on todettava, kuten yhteisöjen tuomioistuin on todennut muun muassa
asiassa 267/86, Van Eycke, 21.9.1988 antamassaan tuomiossa (Kok. 1988, s. 4769,
16 kohta), että perustamissopimuksen 85 artikla sinänsä koskee ainoastaan yritysten
toimintaa, eivätkä sen kohteena ole jäsenvaltioiden lainsäädäntö- tai
täytäntöönpanoelinten antamat säännökset ja määräykset. Yhteisöjen
tuomioistuimen vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan perustamissopimuksen
85 artiklassa, luettuna yhdessä 5 artiklan kanssa, asetetaan kuitenkin jäsenvaltioille
velvoite olla toteuttamatta tai pitämättä voimassa sellaisia lainsäädäntö- tai
täytäntöönpanoelinten säännöksiä ja määräyksiä, jotka ovat omiaan poistamaan
yrityksiin sovellettavien kilpailusääntöjen tehokkaan vaikutuksen. Tällaisesta
tilanteesta on tämän oikeuskäytännön mukaan kyse silloin, kun jäsenvaltio joko
yhtäältä määrää yritykset tekemään 85 artiklan vastaisia yritysten välisiä
yhteistoimintajärjestelyjä, suosii tällaisia järjestelyjä taikka vahvistaa niiden
vaikutuksia tai toisaalta poistaa omalta sääntelyltään sen valtiollisen luonteen
siirtämällä yksityisille toimijoille vastuunsa tehdä taloutta ohjaavia päätöksiä (ks.
myös asia C-2/91, Meng, tuomio 17.11.1993, Kok. 1993, s. I-5751, 14 kohta; asia
C-185/91, Reiff, tuomio 17.11.1993, Kok. 1993, s. I-5801, 14 kohta; asia C-245/91,
Ohra Schadeverzekeringen, tuomio 17.11.1993, Kok. 1993, s. I-5851, 10 kohta; asia
C-35/96, komissio v. Italia, tuomio 18.6.1998, Kok. 1998, s. I-3851, 53 ja 54 kohta
ja asia C-266/96, Corsica Ferries France, tuomio 18.6.1998, Kok. 1998, s. I-3949, 35,
36 ja 49 kohta).
- 66.
- Tältä osin on syytä todeta, että työnantajia ja työntekijöitä edustavien etujärjestöjen
viranomaisille tekemä hakemus siitä, että kuuluminen niiden perustamaan
toimialakohtaiseen eläkekassaan tehtäisiin pakolliseksi, liittyy sääntelyyn, jollainen
sisältyy useisiin kansallisiin oikeusjärjestyksiin ja jolla säännellään sääntelyvallan
käyttöä sosiaalialalla. Koska nyt kyseessä oleva sopimus ei kuulu
perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan, kuten tämän tuomion
5264 kohdasta ilmenee, jäsenvaltiot voivat vapaasti määrätä siitä, että
sopimusjärjestelyn piiriin kuuluminen on pakollista myös sellaisille henkilöille, joita
sopimus ei sido.
- 67.
- Lisäksi sosiaalipolitiikasta tehdyn sopimuksen 4 artiklan 2 kohdassa annetaan
yhteisön tasolla työmarkkinaosapuolille nimenomaisesti se mahdollisuus, että ne
voivat yhdessä pyytää neuvostoa panemaan päätöksellään täytäntöön sosiaalialan
sopimukset.
- 68.
- Viranomaisten päätöstä siitä, että eläkekassaan kuuluminen on pakollista, ei siten
voida pitää päätöksenä, jolla yritykset määrätään tekemään perustamissopimuksen
85 artiklan vastaisia järjestelyjä, suositaan tällaisia järjestelyjä taikka vahvistetaan
niiden vaikutuksia.
- 69.
- Edellä esitetystä seuraa, että viranomaisten päätös siitä, että toimialakohtaiseen
eläkekassaan kuuluminen on pakollista, ei ole sellainen sääntely, jolla
heikennettäisiin yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännössä tarkoitetulla tavalla
perustamissopimuksen 3 artiklan g alakohdan sekä 5 ja 85 artiklan tehokasta
vaikutusta.
- 70.
- Toiseen kysymykseen on näin ollen vastattava, että perustamissopimuksen 3 artiklan
g alakohdassa sekä 5 ja 85 artiklassa ei kielletä sitä, että viranomaiset tekevät tietyn
toimialan työnantajia ja työntekijöitä edustavien etujärjestöjen hakemuksesta
päätöksen, jonka mukaan toimialakohtaiseen eläkekassaan kuuluminen on
pakollista.
Ensimmäinen ennakkoratkaisukysymys
- 71.
- Ensimmäisellä kysymyksellään, joka on syytä tutkia seuraavaksi, kansallinen
tuomioistuin haluaa tietää, onko EY:n perustamissopimuksen 85 artiklassa ja sitä
seuraavissa artikloissa tarkoitettuna yrityksenä pidettävä sellaista tietyn toimialan
työnantajia ja työntekijöitä edustavien etujärjestöjen kollektiivisella sopimuksellaan
perustamaa eläkekassaa, jonka tehtävänä on lisäeläkejärjestelmän hallinnoiminen
ja johon kuuluminen on viranomaisten päätöksellä tehty pakolliseksi kaikille tämän
toimialan työntekijöille.
- 72.
- Bedrijfspensioenfondsin ja huomautuksia esittäneiden hallitusten mukaan tällaista
eläkekassaa ei voida pitää perustamissopimuksen 85 artiklassa ja sitä
seuraavissa artikloissa tarkoitettuna yrityksenä. Ne viittaavat tältä osin
toimialakohtaisen eläkekassan ja sen hallinnoiman lisäeläkejärjestelmän tiettyihin
ominaispiirteisiin.
- 73.
- Nämä osapuolet esittävät ensinnäkin, että sillä, että kaikkien tietyn toimialan
työntekijöiden on kuuluttava lisäeläkejärjestelmään, on olennainen sosiaalinen
merkitys Alankomaissa sovellettavassa eläkejärjestelmässä, koska lakisääteisen
vähimmäispalkan perusteella laskettu lakisääteinen eläke on erittäin pieni. Koska
lisäeläkejärjestelmä on perustettu kollektiivisella sopimuksella laissa säädetyllä
tavalla ja koska viranomaiset ovat määränneet, että tähän järjestelmään kuuluminen
on pakollista, lisäeläkejärjestelmä on osa Alankomaiden sosiaaliturvajärjestelmää,
ja lisäeläkejärjestelmää hallinnoivan toimialakohtaisen eläkekassan on katsottava
osaltaan myötävaikuttavan yleishyödyllisten sosiaaliturvapalvelujen hallinnoimiseen.
- 74.
- Toiseksi nämä osapuolet esittävät, että toimialakohtainen eläkekassa ei tavoittele
voittoa. Sitä hallinnoivat yhdessä työmarkkinaosapuolet, joilla on eläkekassan
hallituksessa yhtä suuri edustus. Eläkekassaan maksetaan keskiarvona määritetty
vakuutusmaksu, jonka suuruuden eläkekassan hallitus vahvistaa niin, että
vakuutusmaksujen ja etuuksien suuruus ja riskien laajuus ovat kollektiivisella tasolla
tasapainossa. Lisäksi vakuutusmaksut eivät voi alittaa tiettyä tasoa, jotta
eläkekassassa olisi riittävästi varoja, eivätkä ne voi ylittää tiettyä enimmäistasoa,
jonka noudattamisen työmarkkinaosapuolet ja Verzekeringskamer varmistavat,
jottei eläkekassa muuttuisi voittoa tavoittelevaksi. Vaikka kerätyt vakuutusmaksut
sijoitetaan rahastoivan järjestelmän mukaisesti, sijoitukset tehdään
Verzekeringskamerin valvonnassa sekä PSW:n ja toimialakohtaisen eläkekassan
perustamiskirjan mukaisesti.
- 75.
- Kolmanneksi nämä osapuolet esittävät, että toimialakohtainen eläkekassa toimii
yhteisvastuuperiaatteen mukaisesti. Yhteisvastuuperiaatetta kuvastavat seuraavat
seikat: eläkekassaan hyväksytään kaikki työntekijät ilman edeltävää
terveystarkastusta; eläke kertyy siitä huolimatta, että työntekijä on vapautettu
vakuutusmaksujen maksamisesta työkyvyttömyyden vuoksi; eläkekassa vastaa
konkursseista johtuvista työnantajien vakuutusmaksujen laiminlyönnistä, ja
eläkkeiden arvon säilyttämiseksi eläkkeet on indeksoitu. Yhteisvastuuperiaate
ilmenee myös siitä, että yksittäistapauksissa vakuutusmaksu, joka on määritetty
keskiarvona ja ottamatta huomioon riskiä, ei vastaa suuruudeltaan eläkeoikeuksia,
joiden määrittämisessä käytetään keskimääräistä palkkaa. Tällaisen yhteisvastuun
vuoksi on välttämätöntä, että lisäeläkejärjestelmään kuuluminen on pakollista. Jos
näin ei olisi, hyvät asiakkaat eroaisivat järjestelmästä, mistä seuraisi syöksykierre,
joka vaarantaisi eläkejärjestelmän talouden tasapainon.
- 76.
- Edellä esitetyn perusteella Bedrijfspensioenfonds ja kyseiset hallitukset katsovat,
että toimialakohtaista eläkekassaa on pidettävä sellaisena elimenä, jonka tehtävänä
on sosiaaliturvajärjestelmän hallinnointi vastaavasti kuin niiden elinten, joista oli
kyse yhdistetyissä asioissa C-159/91 ja C-160/91, Poucet ja Pistre, 17.2.1993
annetussa tuomiossa (Kok. 1993, s. I-637); nyt kyseessä oleva eläkekassa on siis
erilainen kuin se elin, josta oli kyse asiassa C-244/94, Fédération française des
sociétés d'assurance ym., 16.11.1995 annetussa tuomiossa (Kok. 1995, s. I-4013) ja
joka kyseisessä tuomiossa katsottiin perustamissopimuksen 85 artiklassa ja sitä
seuraavissa artikloissa tarkoitetuksi yritykseksi.
- 77.
- Tältä osin on syytä todeta, että kilpailuoikeutta koskevissa tapauksissa yhteisöjen
tuomioistuin on katsonut, että käsite yritys tarkoittaa jokaista yksikköä, joka
harjoittaa taloudellista toimintaa, riippumatta kyseisen yksikön oikeudellisesta
muodosta ja rahoitustavasta (ks. mm. asia C-41/90, Höfner ja Elser, tuomio
23.4.1991, Kok. 1991, s. I-1979, 21 kohta; em. yhdistetyt asiat Poucet ja Pistre,
tuomion 17 kohta ja em. asia Fédération française des sociétés d'assurance,
tuomion 14 kohta).
- 78.
- Lisäksi yhteisöjen tuomioistuin katsoi edellä mainituissa yhdistetyissä asioissa Poucet
ja Pistre antamassaan tuomiossa, etteivät tiettyjen yhteisvastuuperiaatteeseen
perustuvien pakollisten sosiaaliturvajärjestelmien hallinnoinnista vastaavat laitokset
kuulu tämän käsitteen alaan. Kyseisessä sairaus- ja äitiysvakuutusjärjestelmässä
etuudet olivat nimittäin samanlaiset kaikille edunsaajille, vaikka vakuutusmaksujen
suuruus riippui tuloista; vanhuuseläkevakuutusjärjestelmässä työssä käyvät
työntekijät rahoittivat vanhuuseläkkeet; laissa vahvistettuja oikeuksia
vanhuuseläkkeeseen ei myöskään ollut suhteutettu eläkejärjestelmän rahoittamiseksi
maksettuihin vakuutusmaksuihin; lisäksi järjestelmät, joissa oli kertynyt ylijäämää,
osallistuivat sellaisten järjestelmien rahoitukseen, joilla oli rakenteellisia
rahoitusvaikeuksia. Tämä yhteisvastuu edellytti välttämättä sitä, että eri
järjestelmien hoidosta vastasi yksi laitos ja että liittyminen näihin järjestelmiin oli
pakollista.
- 79.
- Edellä mainitussa asiassa Fédération française des sociétés d'assurance ynnä muut
yhteisöjen tuomioistuin sitä vastoi totesi, että voittoa tavoittelematon laitos, joka
hoitaa pakollista perusjärjestelmää täydentävää, laissa vapaaehtoiseksi säädettyä jarahastointiperiaatteen mukaista vanhuuseläkejärjestelmää, on
perustamissopimuksen 85 artiklassa ja sitä seuraavissa artikloissa tarkoitettu yritys.
Eläkejärjestelmään liittymisen vapaaehtoisuus, rahastointiperiaatteen soveltaminen
ja se, että etuudet määräytyivät yksinomaan edunsaajien maksamien
vakuutusmaksujen määrän sekä järjestelmän hoidosta vastaavan laitoksen sijoitusten
taloudellisten tulosten perusteella, merkitsivät sitä, että tämä elin harjoitti
taloudellista toimintaa kilpaillen tältä osin henkivakuutusyhtiöiden kanssa.
Sosiaalisluonteisen päämäärän tavoitteleminen, se, ettei tarkoituksena ollut voiton
tavoittelu, yhteisvastuuta ilmentävät ominaispiirteet tai muut säännöt, jotka koskivat
muun muassa järjestelmän hoidosta vastaavalle laitokselle sijoitustoiminnan osalta
asetettuja rajoituksia, eivät olleet seikkoja, joiden vuoksi olisi pitänyt katsoa, että
järjestelmää hallinnoivan laitoksen toiminta ei ollut luonteeltaan taloudellista.
- 80.
- Sitä, onko nyt käsiteltävinä olevissa asioissa kyseessä oleva toimialakohtainen
eläkekassa perustamissopimuksen 85 artiklassa ja sitä seuraavissa artikloissa
tarkoitettu yritys, on käsiteltävä edellä esitetyn valossa.
- 81.
- Tältä osin on todettava, että toimialakohtainen eläkejärjestelmä määrittää itse
vakuutusmaksujen ja etuuksien suuruuden ja toimii rahastointiperiaatteen
mukaisesti.
- 82.
- Toisin kuin niiden etuuksien suuruus, joita maksavat pakollisia
sosiaaliturvajärjestelmiä hallinnoivat laitokset, joista oli kyse edellä mainituissa
yhdistetyissä asioissa Poucet ja Pistre, toimialakohtaisen eläkekassan maksamien
etuuksien suuruus riippuu näin ollen siitä, millaisia taloudellisia tuloksia se
saavuttaa sijoitustoiminnassaan, jonka osalta se on vakuutusyhtiöiden tavoin
Verzekeringskamerin valvonnan alainen.
- 83.
- Lisäksi BPW:n 5 §:stä ja BPW:n soveltamisohjeiden 1 ja 5 §:stä ilmenee, että
toimialakohtaisen eläkekassan on myönnettävä vapautus yritykselle, jos tämä oli jo
vakuuttanut työntekijänsä niin, että heihin sovellettiin vähintään kuusi kuukautta
ennen sen hakemuksen tekemistä, jonka johdosta toimialakohtaiseen
eläkejärjestelmään kuuluminen on tehty pakolliseksi, sellaista eläkejärjestelmää,
joka takaa heille vähintään yhtä suuret eläkeoikeudet kuin ne, jotka he saisivat
toimialakohtaisesta eläkekassasta. Lisäksi näiden ohjeiden 1 §:n mukaan kyseinen
eläkekassa voi myös myöntää vapautuksen yritykselle, kun tämä on vakuuttanut
työntekijänsä niin, että tämän eläkejärjestelmän perusteella saatavat oikeudet ovat
vähintään yhtä suuria kuin toimialakohtaisesta eläkekassasta saatavat oikeudet, jos
eläkekassalle maksetaan Verzekeringskamerin kohtuullisena pitämä korvaus siitä
vakuutusteknisestä haitasta, joka eläkekassalle mahdollisesti aiheutuu eläkekassasta
eroamisen johdosta.
- 84.
- Tästä seuraa, että nyt kyseessä olevan kaltainen toimialakohtainen eläkekassa
harjoittaa taloudellista toimintaa kilpaillen tältä osin vakuutusyhtiöiden kanssa.
- 85.
- Näin ollen se, ettei eläkekassa tavoittele voittoa, ja ne yhteisvastuuperiaatetta
ilmentävät eläkekassan ominaispiirteet, jotka Bedrijfspensioenfonds ja
huomautuksia esittäneet hallitukset ovat maininneet, eivät ole riittäviä syitä sen
päätelmän tekemiselle, ettei toimialakohtaista eläkekassaa olisi pidettävä
perustamissopimuksen kilpailusäännöissä tarkoitettuna yrityksenä.
- 86.
- Sosiaalisen päämäärän tavoitteleminen, edellä mainitut yhteisvastuuperiaatetta
ilmentävät ominaispiirteet sekä toimialakohtaisen eläkekassan sijoitustoimintaa
koskevat rajoitukset tai valvonta saattavat tosin heikentää tällaisen eläkekassan
tarjoamien palvelujen kilpailukykyä vakuutusyhtiöiden tarjoamiin palveluihin
verrattuna. Vaikka tällaiset velvoitteet eivät estä kyseisen eläkekassan harjoittaman
toiminnan pitämistä taloudellisena toimintana, ne voivat oikeuttaa sen, että tälle
eläkelaitokselle on annettu yksinoikeus lisäeläkejärjestelmän hallinnointiin.
- 87.
- Ensimmäiseen kysymykseen on näin ollen vastattava, että tietyn toimialan
työnantajia ja työntekijöitä edustavien etujärjestöjen kollektiivisella sopimuksella
perustettu eläkekassa, jonka tehtävänä on lisäeläkejärjestelmän hallinnoiminen ja
johon kuuluminen on viranomaisten päätöksellä tehty pakolliseksi kaikille tämän
toimialan työntekijöille, on perustamissopimuksen 85 artiklassa ja sitä
seuraavissa artikloissa tarkoitettu yritys.
Kolmas ennakkoratkaisukysymys
- 88.
- Kolmannella kysymyksellään kansallinen tuomioistuin haluaa tietää, kielletäänkö
perustamissopimuksen 86 ja 90 artiklassa se, että viranomaiset antavat eläkekassalle
yksinoikeuden hallinnoida lisäeläkejärjestelmää tietyn toimialan osalta.
- 89.
- Alankomaiden hallitus esittää, että päätöksellä, jonka mukaan
Bedrijfspensioenfondsiin kuuluminen on pakollista, on ainoastaan se vaikutus, että
kyseisen toimialan työntekijöiden on liityttävä tähän eläkekassaan. Päätöksellä ei
siis Alankomaiden hallituksen mukaan anneta Bedrijfspensioenfondsille
yksinoikeutta lisäeläkkeiden osalta. Bedrijfspensioenfonds ei myöskään ole
perustamissopimuksen 86 artiklassa tarkoitetussa määräävässä markkina-asemassa.
- 90.
- Aluksi on syytä todeta, että nyt kyseessä olevan kaltainen viranomaisten päätös,
jolla tehdään pakolliseksi kuuluminen tiettyyn toimialakohtaiseen eläkekassaan,
merkitsee välttämättä sitä, että tälle eläkekassalle annetaan yksinoikeus
eläkeoikeuksien saamiseksi maksettavien vakuutusmaksujen keräämiseen ja
hallinnoimiseen. Tällaista eläkekassaa on siksi pidettävä yrityksenä, jolle
viranomaiset ovat antaneet yksinoikeuksia perustamissopimuksen 90 artiklan
1 kohdassa tarkoitetulla tavalla.
- 91.
- Seuraavaksi on todettava, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan yrityksen,
jolla on lakiin perustuva monopoli yhteismarkkinoiden merkittävällä osalla, voidaan
katsoa olevan määräävässä markkina-asemassa perustamissopimuksen 86 artiklassa
tarkoitetulla tavalla (ks. asia C-179/90, Merci convenzionali porto di Genova,
tuomio 10.12.1991, Kok. 1991, s. I-5889, 14 kohta ja asia C-18/88, GB-Inno-BM,
tuomio 13.12.1991, Kok. 1991, s. I-5941, 17 kohta).
- 92.
- Nyt kyseessä olevan kaltaisen toimialakohtaisen eläkekassan, jolla on yksinoikeus
hallinnoida lisäeläkejärjestelmää jäsenvaltion tietyllä teollisuuden alalla eli siis
yhteismarkkinoiden merkittävällä osalla, voidaan näin ollen katsoa olevan
perustamissopimuksen 86 artiklassa tarkoitetulla tavalla määräävässä markkina-asemassa.
- 93.
- On kuitenkin lisättävä, että pelkkä määräävän markkina-aseman luominen
yksinoikeuksia myöntämällä perustamissopimuksen 90 artiklan 1 kohdassa
tarkoitetulla tavalla ei sinänsä ole perustamissopimuksen 86 artiklan vastaista.
Jäsenvaltio rikkoo näihin kahteen määräykseen sisältyviä kieltoja ainoastaan, jos
yritys syyllistyy määräävän markkina-aseman väärinkäyttöön jo pelkästään
käyttäessään sille myönnettyjä yksinoikeuksia tai jos näiden oikeuksien voidaan
olettaa johtavan tilanteeseen, jossa yritys joutuu käyttämään asemaansa väärin (em.
asia Höfner ja Elser, tuomion 29 kohta; asia C-260/89, ERT, tuomio 18.6.1991,
Kok. 1991, s. I-2925, 37 kohta; em. asia Merci convenzionali porto di Genova,
tuomion 16 ja 17 kohta; asia C-323/93, Centre d'insémination de la Crespelle,
tuomio 5.10.1994, Kok. 1994, s. I-5077, 18 kohta ja asia C-163/96, Raso ym., tuomio
12.2.1998, Kok. 1998, s. I-533, 27 kohta).
- 94.
- Albany väittää tältä osin, että järjestelmä, jossa kuuluminen Bedrijfspensioenfondsin
hallinnoimaan lisäeläkejärjestelmään on pakollista, on ristiriidassa
perustamissopimuksen 86 ja 90 artiklan kanssa. Bedrijfspensioenfondsin tarjoamat
eläke-etuudet eivät vastaa yritysten tarpeisiin tai eivät enää vastaa niihin. Nämä
etuudet ovat liian pieniä, eikä niitä ole kytketty palkkoihin, minkä vuoksi ne ovat
poikkeuksetta riittämättömiä. Työnantajien pitää siksi ryhtyä muihin toimenpiteisiin
eläkkeiden osalta. Järjestelmällä, jossa eläkekassaan kuuluminen on pakollista,
poistetaan kuitenkin näiltä työnantajilta mahdollisuus ottaa jostain vakuutusyhtiöstä
yksi kattava eläkevakuutus. Useiden eläkevakuutusten ottaminen eri vakuuttajilta
lisää Albanyn mukaan hallinnollisia kuluja ja vähentää tehokkuutta.
- 95.
- On syytä muistuttaa, että yhteisöjen tuomioistuin totesi edellä mainitussa asiassa
Höfner ja Elser antamansa tuomion 34 kohdassa, että jäsenvaltio, joka on antanut
yksinoikeuden työnvälitykseen julkiselle työnvälitystoimistolle, rikkoo
perustamissopimuksen 90 artiklan 1 kohtaa, kun se luo tilanteen, jossa kyseinen
työnvälitystoimisto joutuu rikkomaan perustamissopimuksen 86 artiklaa muun
muassa siksi, että se ei selvästikään voi tyydyttää tällaisten palvelujen kysyntää
markkinoilla.
- 96.
- Nyt käsiteltävinä olevien asioiden osalta on todettava, että Bedrijfspensioenfondsin
tarjoama lisäeläkejärjestelmä perustuu Alankomaissa nykyisin noudatettuun
perusmalliin, jonka mukaan jokaiselle työntekijälle, joka on maksanut
vakuutusmaksuja järjestelmään kuulumisen enimmäisajan, myönnetään eläke, jonka
suuruus on AOW:n mukaisesti maksettava eläke mukaan luettuna 70 prosenttia
hänen viimeisestä palkastaan.
- 97.
- Tietyt kyseessä olevan alan yritykset voivat tietysti haluta liittää työntekijänsä
Bedrijfspensioenfondsin eläkejärjestelmää kattavampaan eläkejärjestelmään. Se,
että nämä yritykset eivät voi uskoa tällaisen eläkejärjestelmän hallinnointia yhdelle
ainoalle vakuutusyritykselle, ja tästä aiheutuva kilpailun rajoittuminen johtuvat
kuitenkin suoraan siitä yksinoikeudesta, joka on annettu kyseiselle
toimialakohtaiselle eläkekassalle.
- 98.
- Näin ollen on tutkittava, onko kuten Bedrijfspensioenfonds, Alankomaiden
hallitus ja komissio ovat väittäneet se yksinoikeus, joka toimialakohtaisella
eläkekassalla on tietyn toimialan lisäeläkejärjestelmän hallinnoimisen osalta, ja tästä
aiheutuva kilpailun rajoittuminen perusteltavissa perustamissopimuksen 90 artiklan
2 kohdan nojalla sen vuoksi, että kyseessä on toimenpide, joka on välttämätön
eläkekassalle asetetun yleisen edun mukaisen sosiaalisen erityistehtävän
hoitamiseksi.
- 99.
- Albany väittää, että pakollinen kuuluminen toimialakohtaiseen eläkekassaan ei ole
tarpeen riittävän eläkkeiden tason turvaamiseksi työntekijöille. Tämä tavoite
voitaisiin saavuttaa joko niin, että työmarkkinaosapuolet vahvistaisivat
viranomaisten aloitteesta eläkkeitä koskevat vähimmäisvaatimukset, tai niin, että
viranomaiset vahvistaisivat itse nämä vaatimukset. Albanyn mukaan kollektiivisissa
sopimuksissa määrätään säännönmukaisesti työnantajien velvollisuudesta taata
vähimmäiseläkejärjestelmän mukaiset etuudet, ja samalla niille annetaan vapaus
perustaa oma yrityskohtainen eläkekassa, liittyä toimialakohtaiseen eläkekassaan
tai kääntyä jonkin vakuutusyhtiön puoleen.
- 100.
- Albanyn mukaan myöskään keskiarvona määritellyn vakuutusmaksun maksaminen
ei oikeuta pakollista kuulumista eläkekassaan. Ensinnäkään BPW:ssä tai
päätöksessä, jossa määrätään eläkekassaan kuuluminen pakolliseksi, ei edellytetä
tällaiseen vakuutusmaksuun perustuvaa järjestelmää. Toiseksi tietyt
toimialakohtaiset eläkekassat, joihin kuuluminen ei ole pakollista, toimivat täysin
asianmukaisesti, vaikka ne soveltavat sellaista järjestelmää, jossa maksetaan
keskiarvona määritelty vakuutusmaksu.
- 101.
- Siitä perustelusta, jonka mukaan kaikki saman toimialan työntekijät on hyväksyttävä
järjestelmään ilman edeltävää terveystarkastusta, jotta huonoja asiakkaita ei
voitaisi hylätä, Albany toteaa, että vakuutuksenantajien kanssa tehdyissäeläkevakuutussopimuksissa käytännössä asetetaan työnantajalle velvollisuus
ilmoittaa kaikki työntekijänsä ja vakuutuksenantajille velvollisuus hyväksyä kaikki
sille ilmoitetut työntekijät ilman edeltävää terveystarkastusta.
- 102.
- Aluksi on syytä muistuttaa, että perustamissopimuksen 90 artiklan 2 kohdassa
määrätään, että yrityksiin, jotka tuottavat yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyviä
palveluja, sovelletaan kilpailusääntöjä siltä osin kuin ne eivät oikeudellisesti tai
tosiasiallisesti estä yrityksiä hoitamasta niille uskottuja erityistehtäviä.
- 103.
- Kun perustamissopimuksen 90 artiklan 2 kohdassa sallitaan tietyin edellytyksin
poikkeaminen perustamissopimuksen yleisistä säännöistä, kyseisellä määräyksellä
pyritään sovittamaan yhteen yhtäältä jäsenvaltioiden intressi käyttää talous- tai
sosiaalipolitiikan välineinä tiettyjä, erityisesti julkisella sektorilla toimivia yrityksiä
ja toisaalta Euroopan yhteisön intressi siihen, että kilpailusääntöjä noudatetaan ja
yhteismarkkinoiden yhtenäisyys säilytetään (asia C-202/88, Ranska v. komissio,
tuomio 19.3.1991, Kok. 1991, s. I-1223, 12 kohta ja asia C-157/94, komissio v.
Alankomaat, tuomio 23.10.1997, Kok. 1997, s. I-5699, 39 kohta).
- 104.
- Näin määritelty jäsenvaltioiden intressi huomioon ottaen siinä tilanteessa, että
jäsenvaltiot määrittävät yleisiä taloudellisiin tarkoituksiin liittyviä palveluja, jotka ne
antavat tiettyjen yritysten hoidettaviksi, jäsenvaltioiden täytyy saada ottaa huomioon
kansallisen politiikkansa tavoitteet ja niiden täytyy saada pyrkiä toteuttamaan nämä
tavoitteet asettamalla kyseisille yrityksille velvoitteita ja rajoituksia (em. asia
komissio v. Alankomaat, tuomion 40 kohta).
- 105.
- Nyt kyseessä olevalla lisäeläkejärjestelmällä on kuitenkin olennainen
sosiaalisluonteinen tehtävänsä Alankomaiden eläkejärjestelmässä, koska
lakisääteisen vähimmäispalkan perusteella laskettu lakisääteinen eläke on erittäin
pieni.
- 106.
- Lisäksi yhteisön lainsäätäjä on äskettäin tunnustanut lisäeläkkeiden sosiaalisen
tehtävän tärkeyden, koska neuvosto on antanut 29.6.1998 direktiivin 98/49/EY
yhteisön alueella liikkuvien palkattujen työntekijöiden ja itsenäisten
ammatinharjoittajien lisäeläkeoikeuksien suojaamisesta (EYVL L 209, s. 46).
- 107.
- Seuraavaksi on todettava, että perustamissopimuksen 90 artiklan 2 kohdan
soveltamisedellytysten täyttymiseksi ei ole välttämätöntä, että yleisiin taloudellisiin
tarkoituksiin liittyviä palveluja tuottavan yrityksen rahoituksellinen tasapaino tai
taloudellisen toiminnan jatkuvuus vaarantuu. On riittävää, että riidanalaisten
yksinoikeuksien puuttuminen estäisi yritystä hoitamasta sille uskottuja, sitä
koskevien velvoitteiden ja rajoitusten mukaisia erityistehtäviä (em. asia komissio v.
Alankomaat, tuomion 52 kohta) tai että näiden yksinoikeuksien voimassapitäminen
on välttämätöntä, jotta niiden haltija voi hoitaa sille uskotut yleisiin taloudellisiin
tarkoituksiin liittyvät tehtävänsä tyydyttävissä taloudellisissa olosuhteissa (asia
C-320/91, Corbeau, tuomio 19.5.1993, Kok. 1993, s. I-2533, 1416 kohta ja em. asia
komissio v. Alankomaat, tuomion 53 kohta).
- 108.
- Jos eläkekassalta poistettaisiin yksinoikeus hallinnoida lisäeläkejärjestelmää tietyn
toimialan kaikkien työntekijöiden osalta, sellaiset yritykset, joiden palveluksessa
olevat henkilöt ovat nuoria ja terveitä eivätkä harjoita vaarallista toimintaa,
pyrkisivät saamaan yksityisiltä vakuutuksenantajilta eläkekassaa edullisemmat
vakuutusehdot. Kun yhä useampi tällainen hyvä asiakas eroaisi
toimialakohtaisesta eläkekassasta, huonojen asiakkaiden osuus kasvaisi, mistä
seuraisi työntekijöiden eläkkeistä aiheutuvien kustannusten kasvaminen erityisesti
sellaisten pienten ja keskisuurten yritysten osalta, joiden palveluksessa olevat
henkilöt ovat vanhoja ja harjoittavat vaarallista toimintaa ja joille eläkekassa ei
siten enää voisi tarjota eläkkeitä hyväksyttävillä kustannuksilla.
- 109.
- Näin on varsinkin silloin, kun kyseisen eläkekassan yksinoikeudella hallinnoima
lisäeläkejärjestelmä perustuu suuressa määrin yhteisvastuuperiaatteeseen, kuten nyt
käsiteltävänä olevassa asiassa, erityisesti seuraavalla tavalla: vakuutusmaksujen
suuruus ei riipu riskin suuruudesta; eläkekassaan on hyväksyttävä kaikki työntekijät
ilman edeltävää terveystarkastusta; eläke kertyy siitä huolimatta, että työntekijä on
vapautettu vakuutusmaksujen maksamisesta työkyvyttömyyden vuoksi; eläkekassa
ottaa kannettavakseen vakuutusmaksut, joita ei ole maksettu työnantajien
konkurssien vuoksi, ja eläkkeiden arvon säilyttämiseksi eläkkeet on indeksoitu.
- 110.
- Tällaiset rajoitteet, joiden vuoksi kyseisen eläkekassan tarjoamat palvelut eivät ole
niin kilpailukykyisiä kuin vakuutusyhtiöiden tarjoamat vastaavat palvelut,
oikeuttavat osaltaan sen, että tällä eläkekassalla on yksinoikeus
lisäeläkejärjestelmän hallinnointiin.
- 111.
- Edellä esitetyn perusteella siitä, että Bedrijfspensioenfondsilta poistettaisiin
kyseinen yksinoikeus, saattaisi seurata, että tällainen eläkekassa ei pystyisi
hoitamaan sille annettua yleiseen taloudelliseen tarkoitukseen liittyvää tehtävää
tyydyttävissä taloudellisissa olosuhteissa ja että sen taloudellinen tasapaino
vaarantuisi.
- 112.
- Viitaten edellä mainitussa asiassa GB-Inno-BM annettuun tuomioon Albany väittää
kuitenkin, että koska Bedrijfspensioenfonds toimii sekä eläkejärjestelmän
hallinnoijana että vapautuksia myöntävänä viranomaisena, se saattaa käyttää
epäoikeudenmukaisesti toimivaltaansa vapautusten myöntämiseen.
- 113.
- On syytä todeta, että yhteisöjen tuomioistuin totesi edellä mainitussa asiassa GB-Inno-BM antamansa tuomion 28 kohdassa, että perustamissopimuksen 3 artiklan
g alakohdassa sekä 86 ja 90 artiklassa kielletään jäsenvaltiota antamasta yleistä
televerkkoa hoitavalle yhtiölle oikeutta antaa telepäätelaitteita koskevia normeja
ja tarkastaa, että taloudelliset toimijat noudattavat näitä normeja, kun se itse
kilpailee näiden toimijoiden kanssa telepäätelaitemarkkinoilla.
- 114.
- Yhteisöjen tuomioistuin katsoi nimittäin kyseisen tuomion 25 kohdassa, että kun
tällaiselle yhtiölle keskitettiin toimivaltuudet hyväksyä tai kieltää telepäätelaitteiden
kytkeminen verkkoon ja toimivaltuudet antaa ne tekniset eritelmät, joita laitteiden
on vastattava, ja valvoa, vastasivatko sellaiset laitteet, joita se ei itse ollut
valmistanut, näitä sen itsensä laatimia eritelmiä, tällöin tälle yhtiölle itse asiassa
annettiin valta määrittää mielensä mukaan, mitä telepäätelaitteita julkiseen
verkkoon saa kytkeä, ja näin selvä etu kilpailijoihinsa nähden.
- 115.
- Nyt kyseessä oleva asia poikkeaa kuitenkin edellä mainitusta asiasta GB-Inno-BM.
- 116.
- On nimittäin ensinnäkin huomattava, että BPW:n soveltamisohjeiden 5 §:n
1 momentista ilmenee, että toimialakohtaisen eläkekassan on myönnettävä vapautus
yritykselle, jos tämä oli jo vakuuttanut työntekijänsä niin, että heihin sovellettiin
vähintään kuusi kuukautta ennen sen hakemuksen tekemistä, jonka johdosta
toimialakohtaiseen eläkejärjestelmään kuuluminen on tehty pakolliseksi, sellaista
eläkejärjestelmää, joka takaa heille vähintään yhtä suuret eläkeoikeudet kuin ne,
jotka he saisivat toimialakohtaisesta eläkekassasta.
- 117.
- Koska kyseinen säännös sitoo toimialakohtaista eläkekassaa sen käyttäessä
toimivaltaansa vapautuksen myöntämiseen, ei voida katsoa, että kyseinen säännös
voisi johtaa siihen, että eläkekassa käyttää väärin tätä toimivaltaansa. Tällaisessa
tapauksessa eläkekassa nimittäin tutkii ainoastaan, täyttyvätkö toimivaltaisen
ministerin määrittämät edellytykset (ks. vastaavasti yhdistetyt asiat C-46/90 ja
C-93/91, Lagauche ym., tuomio 27.10.1993, Kok. 1993, s. I-5267, 49 kohta).
- 118.
- Lisäksi BPW:n soveltamisohjeiden 1 §:n mukaan toimialakohtainen eläkekassa voi
myöntää vapautuksen yritykselle, kun tämä on vakuuttanut työntekijänsä niin, että
ne oikeudet, joita tämän järjestelmän perusteella voidaan saada, vähintäänkin
vastaavat eläkekassasta saatavia oikeuksia, jos eläkekassalle maksetaan
Verzekeringskamerin kohtuullisena pitämä korvaus siitä vakuutusteknisestä haitasta,
joka eläkekassalle mahdollisesti aiheutuu eläkekassasta eroamisen johdosta.
- 119.
- Tämän määräyksen mukaan toimialakohtainen eläkekassa voi siis myöntää
vapautuksen eläkekassaan liittymisestä sellaiselle yritykselle, joka on vakuuttanut
työntekijänsä sellaisen eläkejärjestelmän mukaisesti, joka vastaa kyseisen
eläkekassan hallinnoimaa järjestelmää, jos vapautus ei vaaranna eläkekassan
taloudellista tasapainoa. Tämä vapautusta koskevan toimivallan käyttäminen
edellyttää sellaisten tietojen vaikeaa arviointia, jotka koskevat kyseessä olevia
eläkejärjestelmiä ja eläkekassan taloudellista tasapainoa, ja tämän vuoksi
eläkekassalla on välttämättä paljon harkintavaltaa.
- 120.
- Kun otetaan huomioon tämän arvioinnin monimutkaisuus ja se, että vapautusten
myöntäminen voi vaarantaa toimialakohtaisen eläkekassan taloudellisen tasapainon
ja näin ollen sen sosiaalisluonteisten tehtävien hoitamisen, jäsenvaltio voi
perustellusti katsoa, että vapautusta koskevaa toimivaltaa ei ole myönnettävä
eläkekassasta erilliselle elimelle.
- 121.
- On kuitenkin syytä muistuttaa, että niiden kansallisten tuomioistuimien, jotka
käsittelevät vakuutusmaksuja koskevan maksamismääräyksen vastustamisen vuoksi
vireille tullutta asiaa, mistä on myös kyse nyt käsiteltävänä olevassa asiassa, on
tutkittava eläkekassan sellaisen päätöksen laillisuus, jossa on jätetty myöntämättä
vapautus eläkekassaan liittymisestä; näin nämä tuomioistuimet voivat ainakin tutkia,
ettei eläkekassa ole käyttänyt mielivaltaisesti toimivaltaansa vapautuksen
myöntämiseen ja että syrjintäkiellon periaatetta ja muita tämän päätöksen
laillisuudelle asetettuja edellytyksiä on noudatettu.
- 122.
- Albany on myös väittänyt, että työntekijöille voitaisiin turvata riittävä eläkkeiden
taso vahvistamalla ne vähimmäisvaatimukset, jotka vakuutusyhtiöiden tarjoamien
eläkkeiden on täytettävä; tältä osin on korostettava, että kun otetaan huomioon
lisäeläkejärjestelmien sosiaalisluonteiset tehtävät ja se harkintavalta, jota
jäsenvaltioilla on vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan niiden säännellessä
sosiaaliturvajärjestelmiään (asia 238/82, Duphar, tuomio 7.2.1984, Kok. 1984, s. 523,
16 kohta; em. yhdistetyt asiat Poucet ja Pistre, tuomion 6 kohta ja asia C-70/95,
Sodemare ym., tuomio 17.6.1997, Kok. 1997, s. I-3395, 27 kohta), kunkin
jäsenvaltion asiana on tutkia, voidaanko sen kansallisen eläkejärjestelmän
erityispiirteet huomioon ottaen pelkällä vähimmäisvaatimusten vahvistamisella
turvata se eläkkeiden taso, johon jäsenvaltio tietyllä toimialalla pyrkii tehdessään
pakolliseksi eläkekassaan kuulumisen.
- 123.
- Näin ollen kolmanteen kysymykseen on vastattava, ettei perustamissopimuksen 86
ja 90 artiklassa kielletä sitä, että viranomaiset antavat eläkekassalle yksinoikeuden
hallinnoida tietyllä toimialalla lisäeläkejärjestelmää.
Oikeudenkäyntikulut
- 124.
- Yhteisöjen tuomioistuimelle huomautuksensa esittäneille Alankomaiden, Saksan,
Ranskan ja Ruotsin hallituksille ja Euroopan yhteisöjen komissiolle aiheutuneita
oikeudenkäyntikuluja ei voida määrätä korvattaviksi. Pääasian asianosaisten osalta
asian käsittely yhteisöjen tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa
tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen
tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta.
Näillä perusteilla
YHTEISÖJEN TUOMIOISTUIN
on ratkaissut Kantongerecht te Arnhemin 4.3.1996 tekemällään päätöksellä
esittämät kysymykset seuraavasti:
1) EY:n perustamissopimuksen 3 artiklan g alakohdassa (josta on muutettuna
tullut EY 3 artiklan 1 kohdan g alakohta) sekä EY:n perustamissopimuksen
5 ja 85 artiklassa (joista on muutettuna tullut EY 10 ja EY 81 artikla) ei
kielletä sitä, että viranomaiset tekevät tietyn toimialan työnantajia ja
työntekijöitä edustavien etujärjestöjen hakemuksesta päätöksen, jonka
mukaan toimialakohtaiseen eläkekassaan kuuluminen on pakollista.
2) Tietyn toimialan työnantajia ja työntekijöitä edustavien etujärjestöjen
kollektiivisella sopimuksella perustettu eläkekassa, jonka tehtävänä on
lisäeläkejärjestelmän hallinnoiminen ja johon kuuluminen on
viranomaisten päätöksellä tehty pakolliseksi kaikille tämän toimialan
työntekijöille, on perustamissopimuksen 85 artiklassa ja sitä
seuraavissa artikloissa tarkoitettu yritys.
3) EY:n perustamissopimuksen 86 ja 90 artiklassa (joista on tullut EY 82 ja
EY 86 artikla) ei kielletä sitä, että viranomaiset antavat eläkekassalle
yksinoikeuden hallinnoida tietyllä toimialalla lisäeläkejärjestelmää.
Rodríguez IglesiasPuissochet
Hirsch
Jann Moitinho de Almeida
Gulmann
Murray Edward
Ragnemalm
Sevón Wathelet
|
Julistettiin Luxemburgissa 21 päivänä syyskuuta 1999.
R. Grass
G. C. Rodríguez Iglesias
kirjaaja
presidentti